Zlatíčko?
Když se podrbeš na nose, vrať se pak do stejný pozice.
Proč tu musím být?
Ricky má narozky.
A je to tvůj bratr.
Tak jo. Můžeme vyrazit?
Lily, jsi volná.
Tak pojď, chlape.
Ještě to nemám v ruce.
Ale zvykám si.
Ahoj.
Hele, Henry se ptá, za jak dlouho bude večeře.
Můžu se do ní pustit.
To je všechno, co děláte, pane Pottsi? Vynalézáte věci?
- Jestli je to všechno? - A co je tohle?
To zatím není hotové,
ale má to sloužit k bezdrátovému přenosu pohyblivých obrazů.
- Vážně? - Ano, vážně.
- Marconiho… - A tohle?
To je, madam, přístroj na výrobu cukrlat.
- A tohle je to cukrle? - Přesně tak.
Líbilo?
Promiňte.
Promiňte, pane.
Omlouvám se, že ruším, ale jste David Ross?
Už to tak bude.
Moc nás těší, pane.
Panečku. Fakt moc.
Díky. To je od vás milé.
Působíte tak skutečně.
To je neuvěřitelný.
Můžu?
Páni.
To je úžasný.
Takže tam nahoře teď spíte?
Svým způsobem.
Celá ta mise má za cíl najít klíč k nesmrtelnosti lidského těla a života.
No nic, už musíme.
- Moc nás těšilo. - Fakt moc.
Vím, že jsou z tebe nadšení, ale někdy jsou až moc drzí.
Oni si to neuvědomují, zlato.
Pane náš, Otče na nebesích, požehnej nás i tyto dary,
které máme ze tvé štědrosti, skrze Ježíše Krista, našeho Pána.
Amen.
- Amen. - Amen.
Jo, ale vy musíte počkat.
Moment. Počkejte na „připravit, pozor, teď“!
Ne tak rychle!
A Lily jasně vítězí.
Na celý čáře.
Mami! Tak už pojď!
Už jdu!
Hezky se vyspi. Mám vás rád.
Hezky se vyspi.
Promiň, miláčku. Musím jít.
Zůstaneš vzhůru?
Kdybych tě nestihl…
Promiň.
Musím jít.
Čau, Cliffe.
Davide. Co se děje?
Nějaká drobná srážka. Nejspíš jen smetí.
Ale…
máme prasklinu v solárním plášti.
Tak pojďme na ni.
Ani jsem se nezeptal. Co váš novej dům?
Stále se zabydlujeme. Ale je dobrej.
Daleko od města, což mám rád.
Jak se Henrymu líbí venkov?
Je trochu zamlklej, ale on si zvykne.
A co Lana?
Bude pro ni mys Ann dost kosmopolitní?
Vede si dobře.
Vážně?
Z toho našeho jedinýho setkání mi přišla dost společenská.
Vypadá spokojeně.
Kdy máme další fyzickou?
V pátek.
Fajn. Tak zase v pátek.
- Měj se. - Ty taky.
Ahoj.
Ještě si čteš?
Spíš do toho jen tak hledím.
Neuspořádáme večírek?
Večírek?
Kdo by se trmácel až sem?
Myslela jsem pro místní.
Potykáme si.
Poznáme sousedy.
Stačí něco malýho. Na zahradě.
Já ti nevím.
Henry by se seznámil s místními dětmi.
Uvidíme.
Vypadněte z mýho domu.
A hele, potkali jsme robočlověka.
To je úlet.
Já jsem Kappa.
Tohle je Sigma, Theta a to je Epsilon.
To je mi u prdele.
Jste v mým domě.
To jsme.
- Máte ptáka? - Dobrá otázka.
Okamžitě odsud odejděte.
Hned!
Je neslušný neodpovědět.
Povídám, abyste vypadli.
To si chcete zaneřádit pokoj rozmašírovaným Kappovým mozečkem?
Když budu muset.
Může to narušit vaši frekvenci.
Nemusí se stát nic, když okamžitě odejdete.
A sotvakdo by nepoznal, že na pálce Casey stál.
Chyťte ho.
Kde teď vlastně seš, chlape?
Položte mi ho.
Dělejte.
Natáhněte mu ruku.
Podíváme se, jak vypadá uvnitř.
Ne!
Ale jo.
Ne!
To je ale pěkně tuhej steak.
To je psycho.
Vždyť ani nekrvácíš, jak máš.
Ty rozhodně nejseš z masa a kostí, kámo.
Kurva.
Sigmo, dej mi kladivo.
Theto, přiveď rodinu.
Ne!
Zkus si poradit odtamtud.
No tak.
Prosím.
Moje děti ne, prosím.
Prosím, moje děti ne.
Čí teda vlastně jsou?
Chceme jen zjistit, kdo ještě je tu robot, králíčku.
Ne, nikdo z nás není robot.
Jenom on. Jenom David.
My jsme skuteční.
Jsme skuteční. Já…
Krev. Skutečná krev. Tady jsem se řízla.
Já ti věřím, že jsi skutečná.
Jo.
- A tvoje děti taky. - Jo.
Jenže to teď bohužel nehraje roli, pusinko.
Tady jde hlavně o to,
že nic z toho, co se u vás doma děje,
s tvým plným vědomím,
není přirozený.
Skutečnej člověk spí v nebi a po Zemi se prochází jeho strojová verze.
A ty
s tou ohavností sdílíš lože?
Vždyť dobře víš, že to není správný.
Jak by taky mohlo?
Jít proti přírodě není nikdy zadarmo.
Kam bychom s takovou došli?
Takže ano, i ty.
- A ano, i děti. - Ne.
A robočlověk se bude dívat
a někde tam vysoko nad námi mu bude krvácet srdce.
Prosím, ne.
Prosím, ne!
- Do toho, Epsilone. - Ne!
- Ne!
Ne!
Haló?
Cože?
Počkejte. Co mi to tu sakra povídáte?
Davide?
Davide, to jsem já.
Davide.
Nech mě bejt.
Moc mě to mrzí.
Povídám, vypadni!
RODINA ASTRONAUTOVY „POZEMSKÉ REPLIKY“ ZAVRAŽDĚNA
Řekl mi, ať táhnu.
Mluvil jsem s řídicím střediskem. Holland radí, ať ho nechám. Je v šoku.
Ti grázlové, co to udělali, se přišli sami přiznat na policii.
Nějaká hippie sekta.
Rada nám může zajistit ochranu, pokud budeme chtít,
jen jsme dost daleko od Kalifornie.
Pořád na ně myslím.
Na Jessicu,
na ty děti.
To je prostě neskutečné.
Ti hajzlové zničili i jeho repliku.
Zapálili ji.
To znamená, že zatímco já jsem tady dole, je on…
nahoře sám.
Dva roky jsou za námi,
čtyři před námi.
To mu nemůžou vyrobit novou repliku?
Repliky se dělaly ještě před odletem.
Teď už to nejde.
A i kdyby to šlo, co mu tady zůstalo?
Půda i živiny stabilní.
Světlo a oxid uhličitý se vstřebávají, čistota je na 93 procentech.
DNES POHŘBÍ RODINU ROSSOVÝCH
VŮDCE SEKTY: „JEN JSME BRÁNILI ZÁKONY PŘÍRODY.“
„Hospodin je můj pastýř, nebudu míti nedostatku.
Dopřává mi odpočívat na travnatých nivách.
Vodí mě na klidná místa u vod.
Naživu mě udržuje.
Stezkou spravedlnosti mě vede pro své jméno.
I když půjdu roklí šeré smrti,
nebudu se bát ničeho zlého,
vždyť se mnou jsi ty.
Tvoje berla a tvá hůl
mě potěšují.“
- Dáváš pozor? - Jo.
Dobře.
A je to.
Teď ty.
Něco s přetlakovou komorou. Musím běžet.
Hej!
Všechno v pohodě?
Jasně.
Jen to tu kontroluju.
Nechtěl náhodou vyskočit ven?
Já nevím.
Ale kdyby ho napadlo něco vyvést,
já jsem tam pořád s ním.
Je to dvouposádková loď.
Je závislá na nás na obou.
Kdyby se například zasekl počítač nebo nastal jinej technickej problém,
bylo by i po mně.
Tohle neříkej.
Musíme to brát v potaz.
Ten člověk neví kudy kam.
A já nevím, jak na něj. Jsem bezradnej.
Co kdybys…
Co kdybys mu dovolil použít svoji frekvenci?
Moji frekvenci?
To jako…
Řekněme třeba jen na hodinu.
Aby se mohl projít po lese, nechal se pohladit vánkem po tváři.
Já ti nevím. Pro tebe a Henryho by to bylo divný.
Henry to nemusí vědět.
A David to možná ani nebude chtít.
Už jen ta nabídka by ho potěšila.
Tak jo.
Je 8:00, zahajuji rutinní kontrolu.
Vzdálenost k cíli 4,7 au.
Poslyš, Davide.
Bavil jsem se s Lanou a myslíme si, že by ti prospělo dát si pauzu.
Co bys na to řekl,
kdybych ti půjčil svoji frekvenci?
Jen na chvilku.
Nadýchal by ses čerstvýho vzduchu.
Náš dům je uprostřed ničeho. Je tam soukromí.
Za domem je les, nějaká ta říčka na rybaření.
Je to hezký místo.
Líbilo…
Líbilo by se ti to?
Hrozně moc.
Takže.
Jdu nahoru.
Jak s ním mám mluvit?
Jakým způsobem?
Klidně?
Vážně, nebo…
Já nevím. Normálně? Jako by se nic nestalo? Myslím…
Ty víš, co myslím.
No, dřív býval hodně výřečnej.
Ale teď do něj moc nevidím.
Prostě ho nechej dýchat.
Můžeme?
Ahoj.
Cliff říkal, že si asi budeš chvilku zvykat.
Chceš se jít podívat do lesa?
Ano.
Díky.
Tohle je moje oblíbené místo.
Ten vzduch je tak… čistý.
Skoro jsem zapomněl.
Ahoj.
Nazdárek.
Líbíš se jí.
Copak?
Ale nic.
Jen…
Máte fakt parádní dům.
RAY BRADBURY ILUSTROVANÝ MUŽ
Je u tebe…
moc krásně.
Díky.
Jsem rád, že sis to užil.
No, asi už bych měl…
Jasně.
Uvidíme se v pátek.
Tak zatím.
Ahoj.
Vyděsils mě.
Zdá se, že to fakt zabralo.
Připadal mi o něco…
uvolněnější.
Tak co?
Jaký to bylo?
Chudák. Plakal jako dítě.
Před tebou?
Cos udělala?
Nic moc. Já…
Sedl si k tomu starému stromu…
Nešlo na to nic říct.
Jo.
Hele.
Něco ti ukážu.
To jsi kreslil zpaměti?
Když na mě něco zapůsobí, tak mi to v ní zůstane.
Tohle je vážně dobrý.
Mít to tam dole, pověsím si to na zeď.
No,
když mi seženete plátno a nějaký olejovky,
můžu vám nějaký obraz do domu namalovat.
Jako poděkování.
Jen bys mi k tomu musel znovu propůjčit svoji repliku,
což asi nebudeš chtít.
Ale…
Kreslení pomáhá.
Ale moc rád bych zase i maloval.
Takže olejomalba.
Jak dlouho by to trvalo?
Nějakou dobu. To je jasný.
Fajn.
Hele, já to chápu.
Neměl jsem se ptát. Nebylo to fér. Promiň.
Promyslím si to.
Dobře?
Tak jo.
Díky.
Jen na hodinu?
Na hodinu.
Jednou týdně, když budu na fyzický.
Smysl to dává.
Může si to rozložit třeba ve stodole.
Sepsal si věci, který by potřeboval. Plátno, fajnový barvy a tak.
Evidentně se toho hodně chytil.
Co ty na to?
Dobrý?
Máš, co potřebuješ? Sehnali jsme ti všechno.
Zdá se, že jo.
Díky.
Jak se ti to líbí? To Údolí panenek.
Nijak zvlášť.
Je to vtipné, ale…
Je to taková brakovka.
Sladká neřest.
Nejsladší.
Baví tě sci-fi?
To jsem snad nikdy nečetla. Nemáme doma moc knih.
Cliff skoro nečte.
Zkusím dát dohromady pár tipů.
To by bylo fajn.
Můžu odejít od stolu, pane?
Hodný kluk.
Malovala jsi někdy?
Naposledy ve školce.
Na.
To nejde. Zkazila bych ti to.
To je dobrý. Přinejhorším to překreslím.
Prosím.
Zkus třeba domalovat kousek toho stromu.
Jak se…
Neboj se toho. Prostě lehce táhni štětcem.
Udělala jsem kaňku.
To nic. Zkus to opatrně rozetřít.
Takhle.
Přesně…
takhle.
To je ono. Dokonalý list.
Mami!
- Půjdu zjistit, co chce. - Jasně.
Ten obraz vypadá dobře.
Všechno v pořádku?
Neměla bys lněný olej? Došel mi.
Lněný olej?
Jo. Dobře ředí barvu. Nedělá v ní hrudky.
Může být Wesson?
Ten není dobrej.
Je ve městě železářství?
Je tam Mitchell. Bude mít otevřeno.
Vadilo by Cliffovi, kdybychom si půjčili auto?
Mám ho.
Super.
Hele, chci se jít mrknout do knihkupectví.
Chceš jít se mnou?
Jasně.
Nosívá ho.
MĚSÍC JE DRSNÁ MILENKA
Tahle je dobrá.
Bude se ti líbit.
Promiňte, nedá mi to se nezeptat.
Vy jste Cliff Stanfield?
- Ano. - Myslela jsem si to.
Tedy ne, že jste to vy, ale že je to vaše…
Jak tomu říkáte?
Replika.
Co dnes lidi nedokážou!
A vy musíte být paní Stanfieldová.
Ano.
Prý jste se nastěhovali do domu po starým Watsonovi.
Jak se vám tam líbí?
No, je tam…
Je tam nádherně.
Tam nahoře je moc krásně.
Ideální místo pro rodinu.
To rozhodně.
Moc mě mrzí, co se přihodilo vašemu kolegovi, panu Rossovi.
Celá jeho rodina…
Taková tragédie.
No…
Ano.
Jak to zvládá?
Drží se.
Už bychom měli jít.
Ovšem.
Moc mě těšilo.
Díky.
V pohodě?
Je to tvoje.
Díky.
Tak zase v pátek.
ROBERT A. HEINLEIN MĚSÍC JE DRSNÁ MILENKA
Hej.
Pojď se podívat.
To je…
Já jsem tam taky?
Nevadí ti to?
Ne.
Vůbec ne. Lichotí mi to.
Lano!
To nic.
Vzbudila jsem v tobě mylný dojem.
On se to nedozví.
Přestaň.
Hej.
Vždyť to chceš.
Jdi ode mě.
Chodíš si sem, mateš mě,
dáváš mi dárky, pleteš mi hlavu.
Vkrádáš se do mého domu převlečený za mého manžela.
Tohle ale není tvůj domov a ty nejsi můj muž.
Ten člověk se ti nemůže nikdy vyrovnat.
Ty jsi v tomto domě jen na návštěvě.
- Sama jsi to chtěla. - Vůbec mě neznáš.
Vidím, jak se na mě díváš.
Na tebe?
Henry?
Měl bys jít.
Všechno v pohodě?
Jo, dobrý.
- David říkal, že mu Henry zničil obraz. - Uhodil ho!
Dal mu jen malý pohlavek.
Henry si ale myslí, že byl od tebe.
Není to nic, co bych už předtím stokrát neudělal.
Sama dobře víš, jaký je to občas spratek.
Vzpomínáš, jak propálil tu autosedačku? Spráskal jsem ho přímo tady v pokoji.
Ten kluk potřebuje tvrdou ruku.
Hele.
- David chce dokončit ten obraz. - Čert nám ho byl dlužen.
Já vím.
Nechme ho ten obraz domalovat.
Je to otázka jedné, nanejvýš dvou návštěv.
Pak už něco vymyslím.
Nějakou výmluvu.
Jo?
Tak jo.
- Lano, poslouchej mě. - Věci máš ve stodole.
- Lano, prosím. - Beru Henryho do bazénu.
CHYBA
PRO TÁTU
Blikal mi poplach.
Co se děje?
Vysvětlíš mi to?
Je to jen…
Je to kresba.
Jen hloupá…
Je to jen představa.
A já ti asi rozbiju hubu.
Mám ti rozbít hubu?
Promiň. Není to, jak si…
Je to moje žena!
Ty zasranej magore!
Moje žena!
Moje!
Jen jsem tak fantazíroval. Nechal jsem se unést.
Tak unést, jo?
Je tak krásná, že…
Kristepane.
Copak ty to nevidíš?
Já nemám nic.
Nezbylo mi vůbec nic.
Nemáš tušení, jaký to je být v mý kůži.
Všechno, co jsem měl…
je fuč.
Prostě
pryč.
Ty to nechápeš.
Nic ti neschází.
A vůbec si toho nevážíš.
Ale vážím! Víc než dost.
Tvoje manželka je osamělá žena.
Je tam úplně sama.
Chybí jí uznání.
Uspokojení.
Drž hubu.
Doteky.
Zatluču tě do tý zasraný zdi!
Ty vůbec nevíš, co máš.
Vím to moc dobře.
Vážně?
Jak dlouho tu ještě budeme muset sedět?
Dokud se táta nevrátí domů.
- Henry, jdi dovnitř. - Ano, pane.
- Co se děje, Cliffe? - Co spolu máte?
Ty a on. Co spolu máte?
Nevím, o čem to mluvíš.
Cos to udělala?
Říkám ti, že nic.
Tys mu pózovala?
To není pravda.
Ukázala jsi mu svý tělo?
Jasně že ne.
Dotýkal se tě?
Ne.
Ani ty jeho?
- Ne. - Byl v naší posteli?
To v žádném případě!
Řekni mi, co se stalo!
Nic. Přísahám.
Nakreslil tě nahou.
Ve svý kajutě. Tam nahoře, na palubě.
Nevím, co nakreslil.
A on kreslí zpaměti.
Zpaměti!
Nic neviděl.
Chci slyšet pravdu.
- Já… - Chci pravdu!
Přísahám na svou i na Henryho smrt, že k ničemu nedošlo.
Ale on to chtěl.
Ano.
- A tys ho tu nechávala. - Věděl jsi, že ho tady nechci.
To jsi nikdy neřekla.
Řekla jsem ti, že uhodil našeho syna, ale ty jsi mě neposlouchal.
Neposlouchal jsi.
Řekl mi,
že se tě nedotýkám.
Jak to věděl?
Něco takového bych nikdy nikomu neřekla.
Jak to teda věděl?
To já netuším.
Myslí si, že jsi osamělá.
Já jsem osamělá pořád. I když jsi tu se mnou.
Přišli jsme sem kvůli tobě!
Odvedl jsi mě sem, nastěhoval mě do tohoto domu.
A teď tady bloudím mezi pokoji a ty děláš to samé.
Jenže ty jsi jenom stín, zatímco já jsem skutečná!
Takže ne, nedotýkal se mě, ale přála jsem si to.
Aspoň na malou chvilku…
Na chvilku jsem měla pocit, že se vrátil můj muž
a že…
vidí, že jsem skutečná a že to chci.
A přála jsem si, aby to chtěl i on.
Promiň.
Hele.
Poslyš.
Co?
Chtěl jsem se omluvit.
Bylo to přes čáru a za to se omlouvám.
Nic jsem s Lanou neměl.
Já vím.
Neměla zájem.
Poslouchej.
Vím, že už mě nechceš pustit na svoji frekvenci.
Ale…
chtěl bych ji osobně požádat o prominutí.
Taky si zaslouží omluvu.
Hej.
Můžu se s ní aspoň rozloučit?
Jen jí chci říct sbohem.
Na to zapomeň.
Víš, co mi řekla?
Tvoje návštěvy jí vadí.
Ty jí vadíš.
Zvrací z představy, že by ses vrátil.
Prý jsi slizký had.
Podvodník.
Ten nejhorší.
Nejarogantnější.
Už se k ní nemáš přibližovat.
Je moje.
A vždycky bude.
Každej den,
každou noc,
každým coulem.
Už ji nikdy v životě neuvidíš ani s ní nepromluvíš.
To je ale hodný kluk.
Sakra. Něco naléhavýho.
Co je?
Drobný náraz. Hadice od chlazení.
Dost to teče.
Jsem u chladiče číslo čtyři.
Žádný známky poškození.
Davide, určitě to byla čtyřka?
Davide?
Davide!
Kde jsi sakra byl?
Na záchodě.
Na záchodě?
Na čtyřce vůbec nic nebylo.
Ten zatracenej systém vysílá falešný zprávy.
Musím o tom říct McKenziemu.
Takhle to nejde.
Kde mám známku?
Známku.
Co jsi udělal?
No tak.
Lano?
Ne.
Lano!
To ne.
Ne!
Překlad titulků: Irena Křiváková