Okavangodeltaet i Botswana.
Det fodres af Okavango-floden -
og er juvelen i Botswanas vildmark.
Det myldrer med liv.
Også Afrikas farligste.
AFRIKAS FARLIGSTE
Flodheste er store og pløjer sig gennem vegetationen.
De skaber undervandsmotorveje for andre dyr.
De er et af Afrikas farligste pattedyr og er enormt territoriale.
Denne store tyr hersker over et eftertragtet område.
Han ligner en stor badebold, men man skal ikke lege med ham.
En fremmed tyr.
Hans åbne gab signalerer, at han gør krav på territoriet.
Han får det ikke uden kamp.
Hver af dem vejer lige så meget som en bil.
Deres munde er udrustet med 50 cm lange stødtænder.
De slås i timevis.
Deres brøl kan høres i hele sumpen.
Vinderen får retten til at parre sig med alle hunnerne.
Til sidst giver den mindre, fremmede tyr op.
Mesteren vender tilbage til sit harem.
Han forvandles fra dødelig fjende til en flydende faderfigur.
For Okavangos planteædere -
fører de årlige oversvømmelser masser af græs og stargræs med sig.
De bedste områder kan være afskåret af dybe kanaler -
og brede, sumpede voldgrave.
Skal man overleve, skal man føre et liv delvist i vand.
Det er intet problem for sumpantiloperne.
De samles i hundredvis her.
Med lange, brede hove og tyk, vandtæt pels -
vader de igennem den sumpede vandbuffet.
Men intet er gratis.
De deler Okavango med en af verdens største bestande af vildhunde.
En flok af denne størrelse kan dræbe to gange om dagen.
På dybt vand har sumpantilopen en fordel.
Men hundene har noget, som antiloperne ikke har.
Samarbejde.
Hundene satser på fart og udholdenhed.
Med en succesrate på 80 procent -
er de nogle af planetens mest succesfulde rovdyr.
Hundene spreder sig og tester flokken.
De udvælger de svage dyr.
Vildhunde deler byttet som en rigtig familie.
Selv dem, der kommer for sent, får en plads ved bordet.
Flokken kan æde en hel sumpantilope på få minutter.
Moderen kan kun betragte det på afstand og overleve endnu en dag.
Imens nogle dyr lever et liv på flugt, svømmer andre for livet.
De prøver at undgå denne sultne jæger.
Hemmelighedsfuld, strømlinet, hurtig og fokuseret.
Odderen lutra maculicollis.
Hendes sylespidse kløer og knusende kindtænder -
gør hende bedragerisk farlig.
Sød, men hensynsløs.
Hun er ude efter andet end en fisk.
Det tykke mudder og vegetationen skjuler hendes anden yndlingsret.
Ferskvandskrabber.
Deres stærke kløer er en trussel.
Men hun har en plan.
Hendes smidige hænder holder krabbens kløer på afstand -
imens kindtænderne skræller skaldyret.
Hun tager næsten et bytte i minuttet.
Når en anden odder hugger til, fordobles vildskaben.
Til sidst giver den fremmede op, og hunnen kan nyde sit bytte.
Oddere benytter sig af fart og smidighed, når de jager.
Men saddelnæb anvender tålmodighed, timing -
og et kraftigt næb.
I Okavangodeltaet lever 71 fiskearter -
og 33 paddearter.
Området er en ren buffet for sultne storke.
Med en længde på over 150 cm -
er disse farverige skønheder verdens højeste storke.
Og det er en fordel, når de vader i dybt vand.
De jager mest med følesansen.
Det delvist åbne næb lukker ved den mindste berøring.
Til større fisk som denne tilapia bruges næbbet som et spyd.
Ingen slipper væk.
Fisken sluges altid hel og med hovedet først.
Men nogle gange er maden ikke blot en mundfuld ...
... og kan bide tilbage.
Spyttekobraen deler storkens appetit på frøer.
Og den sniger sig mod fuglens fiskested.
Den farverige fugl viser sit sande jeg.
Hun er en slangedræber.
Kobraen er en værdig modstander, bevæbnet med en kraftig cellegift.
Men hugtænderne trænger ikke igennem storkens tykke næb.
Plan B. Den kan affyre en giftstråle -
over næsten to meter med 90 procents træfsikkerhed -
og undgå den huggende stork med sine undvigelser.
I dag flygter hugtænderne fra næbbet.
I det østlige Zambia ligger Busanga-sumpene.
I regntiden står de helt under vand.
Men da vandstanden daler, vender flokken tilbage.
Dette er Busanga-slettens sumpløver.
Tørre fødder er ikke en mulighed.
For deres bytte er nogle af Afrikas mest vandelskende antiloper.
Puku og sorte sumpantiloper samles i dybere, sumpede områder -
for at søge ly for løverne.
Men denne flok har tilpasset sig sumpen og forfinet jagtkunsten.
Men løver er ikke Busangas eneste toprovdyr.
I vandet har nilkrokodillerne fordel af at være på hjemmebane.
For hvert skridt træder løven dybere ind på den gamle gladiatorarena.
For at nå de bedste jagtmarker -
må løverne i Busanga-sumpen krydse det krokodillefyldte vand.
Hun risikerer livet for at få sin belønning.
Sort sumpantilope.
Hun dukker sig og sniger sig frem.
Hun skal tæt på.
Meget tæt på.
Hun gemmer sig i det høje græs og lader byttet komme til hende.
En eksplosion af fart og det er slut.
Succesen betyder, at hun kan æde sig mæt ...
... og det kan hendes tre sultne unger også.
Vandverdenen er ny for dem, men de bliver snart mesterjægere her.
De har en dygtig lærer.
Løveunger opfostres mest af hunner.
Men andre unge sumpdyr må klare sig helt alene.
Regntiden giver energi til en af Afrikas sværvægtere.
Afrikanske oksefrøer.
Blot 50 mm regn udløser en hektisk aktivitet.
Parringssæsonen.
Og en opfordring til kamp.
Disse sumobrydere vejer 1,5 kilo.
De bruger deres størrelse og kald til at tiltrække hunner.
Når sangkonkurrencen ikke afgør, hvem der er vinderen -
går de i kamp mod hinanden.
De bruger beskidte kneb.
De bider, nikker skaller og tackler hinanden -
for at skræmme rivalerne og imponere damerne.
Hans bagben kan affyre ham op til to meter med et enkelt hop.
Når han hopper i fuld fart kan han skade enhver rival.
Og tre tandlignende knogler i underkæben bider voldsomt.
Mestrene vinder retten til at parre sig med flest mulige hunner.
Dermed sikrer de sig mest afkom.
De er ikke for fine til at stjæle en anden hans partner.
Parringssæsonen er slut, og æggene er lagt.
Det tager 30 dage for haletudserne at fuldende deres metamorfose.
Haletudserne lever primært af alger.
Men når de forandres, gør deres kost det også.
Og det er nu, at det bliver dødeligt.
De konkurrerer om at vokse op og i det konkurrenceprægede miljø -
gælder alle kneb.
Disse padder æder alt, de kan overmande.
Fra en flue til en lille kylling.
Frøernes verden er nådesløs.
Men kannibalisme udgør kun en af farerne.
En oksefrø kan gå fra jæger til jaget på et øjeblik ...
... eller et tungesmæld.
I Afrikas sumpe lurer der snigmordere om hvert et hjørne.
De overgroede strande er usikre.
Denne boomslange forlader træerne i jagten på et let måltid.
Hun er sulten efter unge oksefrøer.
Hendes følsomme øjne følger den mindste bevægelse.
Hun passer perfekt til omgivelserne, da hun nærmer sig vandkanten.
Hun skal holde øje med den faderlige oksefrø.
Han kan let vende tingene på hovedet og æde hende i stedet.
Men ikke i dag.
Hendes hugtænder er små og sidder bagerst i kæben.
Hun mangler råstyrke og bruger gift i stedet.
Hun tygger på måltidet, imens giften gør sin virkning.
Den hæmotoksiske gift sprænger blodcellerne -
så ofret dør af indre blødninger.
Dråbevis er det den stærkeste gift hos alle afrikanske slanger.
Så stort et måltid kan mætte hende i en uge.
Hun er en god svømmer, som alle slanger, men ikke den bedste.
Den titel indehaves af et andet morderisk krybdyr.
Det store netværk af vandveje passer perfekt til nilkrokodillen.
De søger efter ofre i kanalerne eller ligger stille ved vandkanten -
og venter på, at middagen skal levere sig selv.
Da vildhundene jager igen, går antiloperne i panik og flygter.
Flokken har blokeret alle flugtveje -
så impalaen har kun et valg.
Med total dødsforagt træffer en impala en desperat beslutning.
Frygten for krokodiller stopper de fleste rovdyr.
Især der, hvor sumpen er dyb. Flokken venter.
De venter på, at impalaen flytter på sig.
Den står over for et frygteligt dilemma.
At vove sig op på stranden, der er fuld af tænder ...
Eller svømme for livet i krokodillefyldte vande.
For at undgå hundene skal impalaen over på den modsatte bred.
Den svømmer om kap med Afrikas farligste rovdyr.
Et bid fra en af de stærkeste kæber i dyreriget er alt, der skal til.
Flokken tør ikke gøre krav på dette måltid.
De sætter ikke fødderne i vandet.
På Liuwa-sletten i Zambia -
styrer disse tre gepardbrødre det sumpede græsområde.
Og løb er deres speciale.
At danne en koalition gør dem farligere.
De har udset sig en flok gnuer med kalve på slæb.
De dræber kalven, før gnuerne indser, at kattene er der.
Men når de skal drikke, skal geparderne være kloge.
For at slukke tørsten må de nærme sig de krokodillefyldte bredder.
Geparden har et skarpt syn.
Men krokodillen er en mester i camouflage.
Den venter på at slå til som en snigende ubåd.
De kan intet stille op.
Koalitionen spejder efter tegn på bevægelse.
Men deres bror er væk.
Sommer i Okavangodeltaet.
Vortesvin-moderen kan mærke varmen.
Hun vælger et sted, hvor krokodillerne ikke kan nå hende.
Men hun har endnu en forfølger.
Denne dukkert kan blive et blodbad.
Vortesvinene stortrives i mudderet.
De er uvidende om faren, der sniger sig nærmere.
Løvinder jager sjældent alene.
Hun har forstærkninger med.
De omringer vortesvinene og bruger græsområderne som dækning.
De holder sig ude af syne ...
... indtil sidste sekund.
Vortesvinene må mod alle odds udmanøvrere hele flokken.
Vortesvin er hurtigere, end de ser ud til.
De spurter med 50 km/t. og efterlader løverne bag sig.
Løverne er afsløret og går videre.
De trodser kanalerne for at få en chance for at æde.
Store vandelskende dyr som elefanter -
bevæger sig let hen over kanalerne, der opdeler områderne med føde.
Gepardbrødrene er mere forsigtige.
At miste sin bror til en krokodille glemmer man ikke så let.
Men de har intet valg. De er nødt til at jage.
De små springe ud i det ukendte.
Vortesvinet kan godt løbe fra en løveflok.
Men geparder er de hurtigste pattedyr på land.
De accelererer fra nul til 110 km/t. i tre skridt.
De kan krænge i en vinkel på 50 grader i fuld spring.
Det overgår en motorcykel racer.
Vortesvin har våben.
De skarpe stødtænder i underkæben kan dræbe en gepard.
Men i sidste øjeblik giver brødrenes samarbejde pote.
Tørkeperioden giver geparden større jagtmarker -
og en tid med overflod.
Med årstiderne forandres sumpene hele tiden.
Da Angolas højland fyldes med regnvand -
genvinder Okavangos flodslette hele sin gennemblødte pragt.
Ved St. Lucia-flodmundingen i Sydafrika -
må den grønne mamba tilpasse sine jagtstrategier -
til de oversvømmede sletter.
Den lever udelukkende i det sydlige Afrikas grønne kystregioner.
Den foretrækker at jage på disse vandfyldte steder.
Han er den sorte mambas farverige fætter -
og hans smaragdgrønne skæl signalerer tydeligt fare.
Han har endda et ligkisteformet hoved.
Han er en dygtig svømmer og leder efter byttedyr i udkanten af sumpen.
Da han dufter noget fristende ...
... kan jagten begynde.
Blot synet af den grønne mamba kan skræmme livet af en -
men byttet ser sjældent, at den er på vej.
Giften påvirker nerverne, musklerne og hjertet.
Byttet dør hurtigt af åndedrætslammelse.
Kraftfulde muskler langs kroppen og smidigt hud under skællene -
gør, at rotten ryger hel ned med hovedet først.
I regntiden i Linyanti-sumpen i Botswana -
bliver græssletten til et hængedynd.
Hyænerne tager det i stiv arm.
De er blandt de førende kødædere her og indtager de bedste badeområder.
Sumpen giver dem et skjult gemmested, hvor de kan lagre kød.
Ofte bliver de omtalt som ådselædere og tyve, men de er mesterjægere.
Matriarken leder sin klan under jagten.
De udholdende hyæner løber flere kilometer uden at blive trætte.
Kun vilde hunde er lige så udholdende.
Denne kudu-flok har nu et stort problem.
De jages af to forskellige rovdyr.
Efter flere kilometer på flugt kan den udmattede kudu-ko ikke mere.
Hyæner og vildhunde kan ikke lide hinanden.
Men jagten på kød kan danne en uventet alliance.
I modsætning til vilde hunde og hyæner jager leoparder alene.
Hun skjuler sine to unger og går på jagt efter føde.
Hun bruger camouflage til at angribe sit bytte.
Men Liuwas åbne sletter giver hende ingen gemmesteder.
En vildfaren gnukalv er en mulighed.
Er det nok til at få leoparden til at flytte på sig?
En åben, oversvømmet græsslette er ikke noget, hunleoparden trives med.
Men en fortabt gnukalv er for fristende til at modstå.
Især når hun har to unger at fodre.
Hun skal så tæt på, hun kan, før hun angriber.
Det er ikke let uden dækning.
For hvert skridt ...
sætter hun bagpoterne i forpoternes aftryk.
Kalven er sulten og svag.
Hvert år tiltrækker Liuwas fyldte sletter titusindvis af gnuer.
Vandhullerne er en livline for de tørstige flokke.
Men vildhunde er lige i hælene på dem.
Alfahannen og alfahunnen får flokken i jagtformation.
Deres hvalpe holdes på sikker afstand.
De løber mod flokken for at udskille de svage dyr.
En nyfødt kalv, der bremses af mudderet, passer perfekt.
Hvalpene slutter sig til måltidet.
Det lille bytte rækker ikke til alle.
Til flokkens overraskelse nægter kalvens mor at drage bort.
Hendes moderinstinkt gør hende til et mål for den udsultede flok.
Vildhunde er måske blandt Afrikas mest effektive jægere -
men en voksen gnu er en meget svær udfordring.
De skarpe horn er alvor.
De omringer hende og napper hende i ryggen og i siderne.
Et uerfarent flokmedlem glider og bliver stanget.
Takket være den bløde sump undgår hunden alvorlige skader.
Hvalpene er kun seks måneder gamle og lærer på sikker afstand.
Som altid kommer familien først for vildhundene.
Hvalpene får de bedste stykker, og ingen behøver at sulte.
I den evige livscyklus i disse dødbringende sumpe -
kræver overlevelse præcision.
Alle dyr her må udvikle evner, styrke og vedholdenhed -
for at overleve, generation efter generation.
Tekster: Martin Stougaard