Botswanan Okavangon suisto.
Vetensä Cubango-joesta saava suisto-
on Botswanan luonnon kruununjalokivi.
Se kuhisee elämää.
Myös Afrikan vaarallisinta.
AFRIKAN VAARALLISIMMAT
Isot virtahevot tekevät suuria väyliä kasvillisuuteen.
Ne luovat vedenalaisia valtateitä muille eläimille.
Yksi Afrikan vaarallisimmista nisäkkäistä-
puolustaa reviiriään häijysti.
Tämä iso uros hallitsee tätä tärkeää Okavangon aluetta.
Se muistuttaa suurta rantapalloa, mutta sen kanssa ei leikitä.
Tunkeileva uros.
Sen ammottava haukotus kertoo, että se on valtaamassa reviiriä.
Ei ilman taistelua.
Kumpikin painaa auton verran.
Suussa on 50-senttiset, tikarimaiset torahampaat.
Taistelu kestää tunteja.
Niiden karjunta kaikuu suolla.
Voittaja saa paritella naaraiden kanssa.
Lopulta pienempi, tunkeileva uros luovuttaa.
Mestari liittyy haareminsa seuraan.
Se muuttuu heti tappavasta vihamiehestä kelluvaksi isähahmoksi.
Okavangon kasvinsyöjille-
jokavuotiset tulvat tuovat mukanaan runsaasti ruohoa.
Syvät uomat ja soiset vallihaudat voivat eristää maukkaimmat paikat.
Selviytyminen vaatii puoliksi vedessä elämistä.
Se ei ole ongelma likiantiloopille.
Niitä kerääntyy tänne sadoittain.
Niillä on pitkät, harottavat sorkat ja paksu, vedenpitävä turkki.
Ne kahlaavat soisessa vesiruohobuffetissa.
Mutta ilmaisia lounaita ei ole.
Ne jakavat Okavangon-
maailman suurimpiin lukeutuvan hyeenakoirapopulaation kanssa.
Tämän kokoinen lauma voi tappaa kahdesti päivässä.
Syvissä vesissä likeillä on etulyöntiasema.
Mutta hyeenakoirilla on jotain, mikä antiloopeilta puuttuu.
Tiimityötä.
Hyeenakoirat luottavat nopeuteen ja kestävyyteen.
Niiden kaatoprosentti on 80.
Ne lukeutuvat maailman menestyneimpiin saalistajiin.
Hyeenakoirat hajaantuvat testaamaan laumaa.
Ne erottavat heikot yksilöt.
Hyeenakoirat, todellinen perhe, jakavat saaliin tasan.
Myöhästelijätkin pääsevät pöytään.
Lauma voi ahmia kokonaisen likin minuuteissa.
Emo voi vain katsella kauempaa ja jäädä henkiin.
Kun jotkin eläimet pakenevat, toisten on uitava henkensä edestä.
Ne pysyvät kaukana tästä nälkäisestä saalistajasta.
Salamyhkäinen, virtaviivainen.
Nopea ja keskittynyt.
Täpläsaukko.
Sen terävät kynnet ja murskaavat poskihampaat-
tekevät siitä petollisen tappavan.
Söpö, mutta armoton.
Se haluaa muutakin kuin kalaa.
Paksu muta ja kasvillisuus kätkevät sen toisen lempiruoan.
Makean veden ravut.
Niiden vahvat etusakset ovat vakava juttu.
Mutta saukolla on suunnitelma.
Sen näppärät etujalat pitävät ravun nipistävät osat kauempana-
kun poskihampaat murskaavat äyriäisen.
Se saa saaliin miltei kerran minuutissa.
Kun toinen saukko haukkaa purtavaa, raivokkuus tuplaantuu.
Lopulta tunkeilija antaa periksi, ja naaras nauttii saaliistaan.
Kun saukot luottavat nopeuteen ja ketteryyteen saalistaessaan-
afrikansatulahaikarat luottavat kärsivällisyyteen, ajoitukseen-
ja voimakkaaseen nokkaan.
Okavangolla elää 71 kalalajia-
ja 33 sammakkoeläinlajia.
Se on nälkäisten haikaroiden noutopöytä.
Yli 150-senttisinä-
Nämä kaunottaret ovat maailman pisimpiä haikaroita.
Se antaa niille etulyöntiaseman syvemmässä vedessä.
Ne saalistavat tuntoaistin avulla.
Osittain avoin nokka sulkeutuu pienestäkin kosketuksesta.
Isommille kaloille, kuten tälle tilapialle, nokasta tulee keihäs.
Sen otteesta ei pääse pakoon.
Kala niellään aina kokonaisena ja pää edellä.
Mutta välillä ruoka ei ole suupalan kokoista-
ja puree takaisin.
Mosambikinkobra pitää sammakoista haikaran tavoin.
Se hiipii linnun kalastuspaikkaa kohti.
Kirkkaanvärinen lintu paljastaa todellisen karvansa.
Se on käärmeentappaja.
Kobra on kova vastus. Sillä on vahvaa solumyrkkyä.
Mutta sen hampaat eivät lävistä haikaran paksua nokkaa.
Varasuunnitelma. Se voi ampua myrkkysuihkun-
lähes kahden metrin päähän 90 prosentin tarkkuudella-
ja välttää iskevän haikaran joka käännähdyksellä.
Tänään hampaat pakenevat nokasta.
Sambian itäosassa sijaitsevat Busangan suot.
Sadekaudella ne ovat kokonaan veden alla.
Vetäytyvä vesi merkitsee lauman paluuta.
Nämä ovat Busangan tasangon suoleijonia.
Kuivat jalat eivät ole vaihtoehto.
Koska niiden saaliseläimiä ovat Afrikan vettä rakastavat antiloopit.
Pukut ja mustalikit kokoontuvat soisille alueille-
suojautuakseen leijonilta.
Suoelämään tottunut lauma on hionut saalistuksen taitoa.
Mutta leijona ei ole Busangan ainoa huippupeto.
Vedessä niilinkrokotiileilla on kotikenttäetu.
Joka askel vetää leijonaa syvemmälle muinaisten gladiaattorien areenalle.
Päästäkseen parhaille metsästysmaille-
Busangan soiden leijonien on uhmattava krokotiileja.
Se vaarantaa henkensä saadakseen palkintonsa.
Mustaliki.
Suossa se turvautuu huomaamattomuuteen.
Sen pitää päästä lähelle.
Hyvin lähellä.
Se käyttää pitkää heinikkoa suojana ja antaa saaliin tulla luokseen.
Yksi räjähtävä ryntäys, ja peli on pelattu.
Menestys tarkoittaa täyttä vatsaa sille-
ja sen kolmelle nälkäiselle pennulle.
Vetinen maailma on niille uusi, mutta pian ne ovat suomestareita.
Niillä on loistava opettaja.
Leijonanpentujen kasvattaminen on pääasiassa naaraiden vastuulla.
Jotkin nuoret suon asukit ovat kuitenkin täysin omillaan.
Sadekauden alku antaa virtaa yhdelle Afrikan raskassarjalaiselle.
Tunnelisammakolle.
Vain 50 millimetrin sademäärä käynnistää paljon toimintaa.
Lisääntymiskauden.
Ja kutsun taistoon.
Nämä 1,5-kiloiset sumopainijat-
houkuttelevat kumppaneita koollaan ja kumeilla kutsuillaan.
Kun laulukilpailu ei ratkaise ykkössammakkoa-
ne ottavat yhteen.
Ne pelaavat likaista peliä.
Pureminen, puskeminen ja paiskautuminen-
pelottelevat kilpailijoita ja tekevät vaikutuksen naaraisiin.
Takajaloillaan se voi hypätä jopa kaksi metriä yhdellä loikalla.
Hyppy täydellä vauhdilla voi satuttaa ketä tahansa kilpailijaa.
Ja kolme hammasmaista luuta alaleuassa purevat hurjasti.
Mestarit voittavat oikeuden paritella monien naaraiden kanssa-
varmistaen suurimman jälkeläismäärän.
Ne eivät epäröi varastaa toisen uroksen kumppania.
Kun lisääntymiskausi on ohi ja munat munittu-
nuijapäiden muodonmuutos kestää 30 päivää.
Nuijapäät syövät pääasiassa levää.
Kun ne muuttuvat, ruokavaliokin muuttuu.
Tässä vaiheessa tilanteesta tulee tappava.
Ne kehittyvät kilpaa aikuisiksi.
Kilpailuhenkisessä ympäristössä-
ne käyttävät kaikkia keinoja.
Nämä sammakkoeläimet syövät kaiken, minkä saavat kiinni.
Kärpäsestä pieneen kanaan.
Nopeat sammakot syövät hitaat.
Kannibalismi on vain yksi niiden kohtaamista vaaroista.
Tunnelisammakosta voi tulla saalis-
räpyttämättömän silmän vilauksessa-
tai kielen sipaisulla.
Afrikan soilla salamurhaajat vaanivat joka kulman takana.
Reheviin rantatörmiin ei voi luottaa.
Tämä boomslang-naaras lähtee puista etsimään helppoa ateriaa.
Se himoitsee nuoria tunnelisammakoita.
Herkät silmät havaitsevat pienimmätkin liikkeet.
Se sulautuu maastoon täydellisesti lähestyessään vettä.
Sen on pidettävä silmällä isoa tunnelisammakkoisää.
Sillä ei ole vaikeuksia ahmia käärmettä.
Mutta ei tänään.
Myrkkyhampaat ovat pienet ja sijaitsevat leuan takaosassa.
Se ei käytä voimaa, vaan myrkkyä.
Se pureskelee ateriaansa myrkyn vaikuttaessa.
Hemotoksinen myrkky rikkoo verisoluja.
Uhri kuolee sisäiseen verenvuotoon.
Sen myrkky on voimakkainta kaikista Afrikan käärmeistä.
Tämän kokoisesta ateriasta voi riittää ravintoa viikoksi.
Kuten kaikki käärmeet, se on hyvä uimaan, muttei paras.
Titteli kuuluu toiselle tappajamatelijalle.
Laaja vesistöverkosto on niilinkrokotiilin ilo.
Ne etsivät vaivatta uhreja uomista-
tai makaavat liikkumatta vedenrajassa-
odottaen päivällisen saapumista.
Hyeenakoirien jatkaessa saalistustaan antiloopit hätääntyvät ja pakenevat.
Lauma on tukkinut kaikki pakotiet.
Impaloilla on vain yksi vaihtoehto.
Lähes varman kuoleman edessä-
nuori impala tekee epätoivoisen päätöksen.
Krokotiilien pelko pysäyttää useimmat pedot.
Etenkin siellä, missä suo on syvää.
Lauma jää jälkeen.
Se odottaa impalan tekevän siirtonsa.
Se kohtaa tappavan pulman.
Uskaltautuako hampaita vilisevälle rannalle-
vai uida henkensä edestä krokotiileja kuhisevissa vesissä?
Impalan on suunnattava vastarannalle välttääkseen hyeenakoirat.
Se pakenee Afrikan vaarallisinta vesipetoa, joka lähestyy nopeasti.
Tarvitaan vain yksi puraisu vahvimpiin lukeutuvilla leuoilla.
Lauma ei uskalla kilpailla tästä ateriasta.
Ne eivät mene veteen.
Sambiassa Liuwan tasangolla-
kolme gepardiveljestä juoksevat soisilla ruohotasangoilla.
Juokseminen on niiden erikoisalaa.
Liittoutuminen tekee niistä tappavampia.
Ne ovat havainneet gnuulauman poikasineen.
Ne tappavat vasikan ennen kuin gnuulauma edes huomaa niitä.
Mitä juomiseen tulee-
gepardi ei tarvitse vaanimista, vaan älyä.
Jano on sammutettava uskaltautumalla krokotiilien reunustamille rannoille.
Gepardeilla on tarkka näkö-
mutta krokotiili on naamioitumisen mestari.
Sukellusveneen tavoin se odottaa hyökkäystä.
Mitään ei ole tehtävissä.
Liittouma etsii merkkejä liikkeestä.
Mutta niiden veli on poissa.
Kesä Okavangon suistolla.
Pahkasikaemo tuntee kuumuuden.
Se valitsee matalan kohdan, johon krokotiilit eivät yllä.
Mutta sillä on toinen vaanija.
Tästä pulahduksesta voi tulla verilöyly.
Pahkasiat ovat tyytyväisiä kuin siat mudassa.
Ne eivät huomaa lähestyvää vaaraa.
Naarasleijonat saalistavat harvoin yksin.
Sillä on apujoukkoja.
Ne piirittävät pahkasiat-
käyttämällä korkeaa heinikkoa suojana.
Poissa näkyvistä-
viime hetkeen asti.
Pahkasikojen on päihitettävä koko lauma.
Pahkasiat ovat yllättävän nopeita.
50 kilometrin tuntinopeudella ne jättävät leijonat puremaan pölyä.
Paljastuneet leijonat jatkavat matkaa.
Ne uskaltautuvat etsimään syötävää vesiuomista.
Suuret vedestä pitävät eläimet, kuten norsut-
liikkuvat helposti uomissa, jotka erottavat ruokailualueet.
Gepardiveljekset ovat varovaisempia.
Veljen menettäminen krokotiilille ei unohdu helposti.
Niillä ei ole vaihtoehtoja.
Niiden pitää saalistaa.
Ja niiden pitää ottaa uskonaskel.
Pahkasika juoksee nopeammin kuin leijonalauma-
mutta gepardi on nopein maanisäkäs.
Se kiihtyy nollasta 110 kilometriin tunnissa kolmella loikalla.
Ne voivat kallistua 50 asteen kulmaan nopeassa käännöksessä.
Paremmin kuin kilpamoottoripyörä.
Pahkasioilla on aseet.
Tikarinterävät torahampaat voivat tappaa gepardin.
Viime hetkellä veljesten tiimityö voittaa.
Kuiva kausi tuo gepardille suuremmat saalistusalueet-
ja runsauden ajan.
Vuodenaikojen vaihtuessa suot muuttuvat jatkuvasti.
Kun Angolan ylängön sadealueet täyttyvät-
Okavangon tulvatasanko tulee takaisin kaikessa märkyydessään.
Etelä-Afrikassa Saint Lucian estuaarissa-
vihermamban on muutettava saalistusstrategioitaan-
tulvivien tasankojen mukaisiksi.
Se elää ainoastaan eteläisen Afrikan vihreillä rannikkoalueilla.
Ne saalistavat mieluiten näissä vetisissä paikoissa.
Se on mustamamban värikäs serkku.
Smaragdinvihreät suomut huutavat vaaraa.
Sillä on jopa arkun muotoinen pää.
Taitavana uimarina se etsii saalista suon reunoilta.
Kun se löytää kiehtovan tuoksun-
saalistus alkaa.
Vaikka pelkkä vihermamban näkeminen kauhistuttaa-
useimmiten sen saalis ei näe sitä.
Myrkky vaikuttaa hermoihin, lihaksiin ja sydämeen.
Se aiheuttaa nopean kuoleman lamaannuttamalla hengityksen.
Vahvat lihakset koko pituudella ja taipuisa iho suomujen alla-
auttavat nielemään rotan kokonaisena ja pää edellä.
Sadekauden aikana Botswanan Linyantin soilla-
ruohotasangosta tulee hetteikkö.
Hyeena ottaa kaiken vastaan viistosti askeltaen.
Huippulihansyöjiin kuuluvina ne hallitsevat parhaita uimapaikkoja.
Suo on salainen lihan kätköpaikka pahan päivän varalle.
Niitä pidetään usein haaskaeläiminä ja varkaina-
mutta ne ovat taitavia saalistajia.
Matriarkka johtaa klaania saalistettaessa.
Hyeenat voivat juosta kilometrejä väsymättä.
Vain hyeenakoirat ovat yhtä kestäviä.
Kudulaumalla on nyt iso ongelma.
Niitä saalistaa kaksi eri petoa.
Kilometrien pakomatkan jälkeen-
uupunut kudu ei pääse pidemmälle.
Hyeenat ja hyeenakoirat eivät pidä toisistaan-
mutta lupaus lihasta voi muodostaa yllättävän liiton.
Toisin kuin hyeenakoirat ja hyeenat, leopardit saalistavat yksin.
Naaras piilottaa kaksi pentuaan ja lähtee etsimään ravintoa.
Se luottaa salavihkaisuuteen ja naamioitumiseen väijyessään.
Liuwan avoimet tasangot eivät tarjoa sille piilopaikkaa.
Eksynyt gnuun vasa tarjoaa tilaisuuden.
Saako se leopardin pääsemään pilkuistaan?
Avoin, tulviva ruohotasanko ei ole naarasleopardin mukavuusaluetta.
Mutta eksynyttä gnuunvasaa ei voi jättää väliin.
Varsinkin kun ruokittavia pentuja on kaksi.
Sen on päästävä mahdollisimman lähelle ennen hyökkäystä.
Se ei ole helppoa ilman suojaa.
Jokaisella askeleella-
se asettaa takatassunsa etutassun jäljen päälle.
Vasikka on nälkäinen ja heikko.
Joka vuosi Liuwan tulvivat tasangot-
houkuttelevat kymmeniä tuhansia vaeltavia gnuita.
Lammet ovat janoisten laumojen elinehto.
Mutta hyeenakoirat ovat niiden kannoilla.
Alfauros ja -naaras kokoavat lauman saalistusmuodostelmaan.
Pennut ovat turvallisen matkan päässä.
Ne hyökkäävät lauman kimppuun ajaakseen heikot yksilöt esiin.
Paksun mudan hidastama vastasyntynyt vasikka vastaa kuvausta.
Pennut liittyvät aterialle.
Pieni saalis ei riitä kaikille.
Lauman yllätykseksi vasikan emo ei suostu lähtemään.
Emonvaisto asettaa sen nälkäisen lauman tähtäimeen.
Hyeenakoirat lukeutuvat Afrikan tehokkaimpiin saalistajiin-
mutta täysikasvuinen gnuu on kuitenkin vaikea saalis.
Terävät sarvet ovat vakava juttu.
Ne piirittävät sitä näykkien selkää ja kylkiä.
Kokematon lauman jäsen liukastuu ja saa sarvesta.
Pehmeän suomaan ansiosta hyeenakoira ei loukkaannu vakavasti.
Puolivuotiaat pennut katselevat ja oppivat turvalliselta etäisyydeltä.
Hyeenakoirien tapaan perhe on etusijalla.
Pennut saavat parhaat palat, eikä kukaan jää nälkäiseksi.
Näiden soiden loppumattomassa elämän kiertokulussa-
selviytyminen vaatii tarkkuutta.
Jokaisen eläimen on opittava taitoja, voimaa ja sitkeyttä-
sukupolvi toisensa jälkeen.
Suomennos: Anu Miettinen