Afrikas turbulente spids.
Der slipper det mægtige Atlanten sit raseri løs på en klippefyldt strand.
Og sætter scenen for dyb dramatik.
Her lever den sydafrikanske pelssæl.
De beskyttes mod vind og vejr af deres tykke pels.
De kommer for at jage.
Under vandet er de yndefulde og strømlinede akrobater.
Den næringsrige Benguelastrøm byder på et utroligt festmåltid.
De små fisk bevæger sig som kviksølv, men sælerne følger med.
Deres følsomme knurhår opfanger vibrationer fra fiskenes gæller.
På åbent hav skærer de gennem vandet med 30 km/t.
Dette lille jagthold kan rejse op til 200 km om dagen, når de jager.
Så vender de hjem for at fodre ungerne på Seal Island i Sydafrika.
Men først skal de stå overfor et af Afrikas farligste dyr.
AFRIKAS FARLIGSTE
Hvidhajen. Seks meter lang og flere ton hvid død.
Og hun er ikke alene.
Den dybe kanal omkring Seal Island-
patruljeres af en af verdens største bestande af hvidhajer.
For et urgammelt væsen at være er hun overraskende sofistikeret.
Geléfyldte sensorer på snuden opfanger elektriske impulser fra muskler.
Særlige blodkar holder hendes kropstemperatur oppe-
under jagt i koldt vand.
Sæler har et godt syn og en enorm udholdenhed.
Men hvidhajen har en dødbringende strategi.
Hun dykker dybere og skjules af sine farver.
Med en hastighed på 40 km/t. afgør hendes 300 dolkligne tænder sagen.
Et sted tilbyder beskyttelse mod hajernes rædselsregime.
Kelpskove.
Hvidhajerne undgår de svajende blade.
Det giver sælerne en rolig oase.
Og en buffer mod de bankende bølger.
Her finpudser de unge sæler deres svømmefærdigheder-
og leder efter bytte i tangen.
Men de kan ikke blive for evigt.
Foruden muskelkraften-
har hvidhajer en utrolig hjerne, som koordinerer deres skarpe sanser.
Sæler er kloge, og hajerne må overliste dem.
I fødesæsonen bliver Sydafrika verdens hvidhajhovedstad.
Og trods deres ry som enlige ulve samarbejder superrovdyrene i jagten.
Mens de fleste af sælerne undgår hajerne i kelpskoven-
sænker en efternøler paraderne et kort øjeblik.
Mens et rovdyr distraherer flokken, søger det andet byttet.
På de kolde vestlige bredder lever en anden gruppe mordere: Kapsuler.
De store havfugle yngler på øer ud for Namibia og Sydafrika.
Hvert år forlader titusindvis af Kapsuler kolonierne i syd-
for at flyve mere end 1.000 km mod nordøst.
Hver vinter flyder en strøm af koldt vand fra Det Sydlige Ishav-
langs Sydafrikas kystregion Wild Coast mod Mozambique.
Og med den følger en af Jordens største vandringer.
Sardinvandringen.
Vandet bliver mørkt af millioner af små fisk drevet af instinkt-
når de svømmer langs den varmere strøm.
Den mægtige afrikanske strøm trækker det køligere vand langs kysten-
og fejer sardinerne med sig.
De bruger deres skarpe syn til at finde plankton at æde.
Sulerne er på vej, men de har selskab.
En meget farligere hær er ude efter sardinerne.
En eskadron delfiner nærmer sig hurtigt.
Delfinerne skærer gennem vandet med 30 km/t-
i en tæt familieformation.
Det er svært at lokalisere sardinerne i det enorme hav.
Men delfinerne har et fantastisk værktøj.
Ekkolokalisering.
Deres klikkende lyde rammer ting og sendes tilbage til delfinerne-
og afslører objektets position, størrelse og form.
I dag lyder det som et festmåltid.
Andre delfinfamilier slutter sig til...
...og skaber en superflok med tusindvis af individer.
De svømmer rundt om stimen og driver byttet sammen til en kugle.
Delfinerne skiftes til at svømme igennem og æde enkelte fisk.
De laver et net af bobler for at drive sardinerne mod overfladen.
Der kan de indlede et overraskelsesangreb oppefra.
Havet koger af baskende finner og fisk.
Kapsulerne kommer i rette tid og dykker ind i kampen.
Som meterlange missiler-
rammer de vandet med op til 100 km/t. og dykker næsten 20 meter ned.
Luftpuder rundt om kraniet dæmper stødet ved nedslaget.
Under vandet jager de den hurtige fisk med vinger og svømmefødder.
De kan blive under overfladen i op til et minut.
Delfinerne fanger fisken ved overfladen, mens angrebet-
fortsætter fra alle sider.
Timevis med ubønhørlige angreb gør indhug i kuglen.
Mens delfinerne fortsætter jagten på de store stimer-
vender sulerne tilbage til deres reder for at fodre deres unger.
For mange unge suler er det den første sardinjagt.
For andre er det den sidste.
I madorgiet risikerer sulerne at brække nakken-
hvis de rammer vandet med den forkerte vinkel.
I efterdønningerne af ædegildet spredes en indbydende lugt af blod-
og fiskeolier i vandet.
Det er middagsklokken for hajer.
Hajerne er havets ældste rovdyr.
De har fisket i alle Jordens have i millioner af år.
Ud over veludviklet syn og lugtesans-
gør hajens raffinerede sanser og evne til at opfange impulser-
fra deres bytte, at de udgør en konstant trussel.
Tigerhajen kan veje op til et ton.
Den er et af havets største toprovdyr.
Men de er ikke kræsne.
Hvad der end kommer i vejen, dødt eller levende, er godt nok til middag.
Tigerhajen kan knuse knogler med et af verdens stærkeste bid.
De gør kort proces med døde og skadede suler-
før de følger oliesporet, som sardinerne har efterladt.
Mørkhajer, som normalt holder til ved havbunden-
gør også indhug i sardinstimerne.
De tunge og meget dygtige dræbere-
har et af de mest kraftfulde bid af alle hajer.
En hær af mørkhajer begynder at samle sardinstimen igen.
Disse hajer kan fortære en tiendedel af deres kropsvægt under et måltid.
En efter en skyder de ind i den hvirvlende kugle, som en fiskepiñata-
og skovler fiskene op med åbne kæber.
Når sardinerne er passeret, vender roen tilbage.
Ved første øjekast ser revene rolige og fredelige ud.
Men i dette koralrev udkæmpes daglige kampe-
hvor revhajerne præsterer bedst.
Når de kommer til de afrikanske vande-
bliver det livlige rev et akvatisk "hungerspil".
Flokken jager byttedyr, som gemmer sig blandt korallerne.
De er aggressive, voldsomme og hurtige.
Havaborrer tilbringer det meste af tiden uden for reden.
Klar til at dykke, når faren truer.
Men man kan ikke flygte fra hajernes elektromagnetiske sensorer.
Og når maden serveres, kæmper gladiatorerne mod hinanden.
Rev dækker mindre end én procent af havbunden-
men der lever mere end 25 procent af alt havliv.
Konkurrencen om føde og territorier er hård.
Den har ført til bizarre tilpasninger.
Denne sære bundfisk har mestret kunsten at ligge i baghold.
Det er en krokodillefisk.
Han gemmer sig i sandet.
Hans farver imiterer havbunden.
Han er næsten usynlig, når byttet kommer til ham.
Men nogle gange bliver jægeren den jagede.
Et andet farverigt rovdyr med et enestående syn-
ser gennem krokodillefiskens camouflage.
En sepiablæksprutte.
Med over 20 millioner pigmentceller smelter de let ind i alle baggrunde.
Og det er ikke deres eneste trick.
De kommer lynhurtigt frem med en slags vandjet.
Den snu blæksprutte tilhører havets mest intelligente skabninger-
og lægger sig i baghold for byttedyr.
De skifter også hurtigt farve for at forvirre ofret.
Men virker det på en anden, der bruger samme taktik?
Krokodillefisken, som mange andre, aner aldrig uråd.
Blæksprutten er ikke den eneste camouflerede dræber i havet.
I det varme vand ud for Mozambique er der mange farlige koralrev.
Her hærger en iskold morder.
Ud over hans "usynlighedskappe"-
udskiller stenfisken en stærk nervegift-
fra piggene på ryggen.
Han er verdens farligste fisk-
og kan dræbe et menneske på under en time.
Ulempen ved at ligne en sten er, at han er dårlig til at svømme.
Men det gør ikke noget.
Han kan ligge stille i timevis, indtil han får chancen.
Når byttet er mindre end en kropslængde væk-
åbner han kæberne for at suge det ind.
Stenfisken deler revet med sin lige så dødbringende slægtning.
Dragehovedfisken.
Ligesom stenfisken forsvinder han blandt korallerne.
Men til forskel fra sin ubevægelige fætter-
sniger dragehovedfisken sig tættere på sit bytte.
Den forsegler munden med gællerne.
Når de åbnes, skabes et sug, som fører til et dræbende kys.
Mens dragehovedfisken har gift og camouflage som superkræfter-
slår den ottearmede blæksprutte det med camouflage, gift, jetfremdrift-
otte meget klistrede tentakler...
...og en sult efter dragehovedfisk.
Blækspruttens farveskift hjælper hende med at spore bytte i skjul.
Hendes fremragende syn ser lige igennem dragehovedfiskens-
egen geniale camouflage.
Selv på afstand.
Jagten er begyndt.
Blækspruttens jetfremdrift giver hende en fordel.
Men dragehovedfisken er heldig.
Den finder et lille hul at snige sig ned i og snyder døden nok en dag.
Men den sultne blæksprutte ser hurtigt sit næste offer.
En stenfisk.
Stenimitationen narrer ingen, især ikke blæksprutten.
Men giften skal undgås.
Hun griber fat i stenfisken, undgår dens giftige finner-
og sprøjter sin egen lammende gift ind.
Hun trækker sig tilbage til hulen for at nyde festmåltidet.
På Afrikas rev er der altid en større fisk.
At sænke paraderne kan blive det sidste, man gør.
En nursehaj er på jagt.
Han er langsom og lever på bunden. Det er en del af hans jagtstrategi.
Han jager normalt om natten-
men lokkes frem af muligheden for at få sin livret. Blæksprutte.
Rovdyr mod rovdyr.
Takket være følsomme knurhårslignende hår foran næseborene-
er ingen sprækker eller kroge uden for rækkevidde for ham.
Blæksprutten flygter mod et hul.
Men ikke hurtigt nok.
Hajens smalle mund suger blæksprutten ud af skjulet.
Blækspruttens giftige næb er som en kniv i en ildkamp.
Den kan ikke klare hajens dødelige greb.
Ved Afrikas sydøstlige kyst...
...rammer havet en klippefyldt kystlinje.
Hav og land udkæmper en gigantisk krig i hver bølge.
Men alligevel trives de mest komplekse og sårbare forhold her.
Brunmuslinger, perna perna, filtrerer de små organismer i tidevandet.
Deres stærke lim fæstner dem til stenene-
hvor Kapstrandskaden prøver at hakke dem løs.
Når de falder ned i vandet, tager langusterne over.
De knuser dem som jordnødder med deres kraftfulde kæber.
Hurtigtvoksende ungdyr æder op til 4% af deres kropsvægt om dagen.
De holder aldrig op med at vokse i deres 20-årige levetid.
Når der er mangel på mad, bliver langusterne gnavne.
Til forskel fra slægtningene i koldt vand-
mangler varmtvandslangustere kraftige kløer.
I stedet marcherer de ud i kamp med deres store horn.
Hvis truslerne ikke virker, bliver der slåskamp.
Til sidst tager den stærkeste languster muslingen.
Dens kraftfulde munddele skærer trådene, som lukker muslingen, af-
og knuser skallens tynde ydre kanter.
Så sluger den selvisk, det pragtfulde måltid alene.
På stranden er konkurrencen lige så hård.
Algeopblomstring gør, at tangmåger kan feste på hundreder af langustere.
Da der kommer flere fugle, opstår der hurtigt ballade.
Et ædegilde bryder ud, da måger prøver at tage langustere-
krabber og alt andet, der skylles i land under algeopblomstringen.
Det dødelige tidevand opstår, når stærke vinde pisker vandet op.
De hvirvler alger op fra dybere vand.
I varmere vand blomstrer algerne.
De suger ilten ud af vandet og kvæler havdyr.
Tangmågerne kunne ikke være lykkeligere.
Med et skarpt syn og et skarpere næb-
ser de deres bytte og bryder det grådigt op.
Uden mågerne ville de strandede langustere rådne i solen.
De udfører en offentlig tjeneste ved at rydde op på stranden.
Mens tangmåger fylder luften med deres skrig-
lurer en stille og livsfarlig jæger ved revet Aliwal Shoal.
For en haj at være bevæger han sig ekstremt langsomt.
Den kraftfulde haj er tre meter lang og vejer 160 kilo.
Sandtigerhajens tænder er iøjefaldende.
Tænderne er tilpasset til at gribe fat med.
Hajen sluger ofte maden hel.
Han er lige så farlig, som han ser ud.
Hemmelighedsfuld, uforudsigelig og aggressiv.
Den lange, muskuløse hale kan drive ham fremad med stor kraft.
Sandtigerhajerne ser tiden an i løbet af dagen.
De holder til ved rev og vrag.
De fleste hajer skal bevæge sig for at trække vejret.
Sandtigerhajer er de eneste hajer, der sluger luft.
At pumpe vand over gællerne giver dem en fordel.
Snigen.
De samles langs migrationsruten til Mozambiques varmere vand.
Han hviler sig ved Aliwal Shoal, hvor grotterne giver ly.
Og masser af byttedyr.
Mindre fiskestimer svømmer tæt på hajen for at beskytte sig.
Disse hajer overrumpler deres ofre.
Den opsnapper maden med et hug sidelæns med hovedet.
Ligesom travle byer-
viser revene i Afrikas dødelige hav en verden af vidundere.
I flerfarvede formationer, kløfter og grotter-
trives tusindvis af forskellige fiskearter.
Og et strømlinet rovdyr sniger sig rundt for at få føde.
En muræne.
Når den snor sig frem-
begiver murænen sig dybt ind i sprækker i jagten på fisk.
De skarpe, bagudrettede tænder-
og to par kæber gør, at ofrene ikke slipper væk.
Men der er andre rovdyr end kun muræner her.
Hvidtippede og grå revhajer jager murænerne.
Mens de hvidtippede revhajer patruljerer på havbunden-
glider grå revhajer frem over revene.
Murænen har ingen steder at gemme sig.
Hvad er værre end at blive jaget af en sulten haj?
At blive jaget af en flok hajer.
De hvidtippede revhajer vinder.
De grå revhajer kan kun se på på afstand.
Denne gang må de nøjes med resterne.
Da solen går ned, bliver havet uroligt.
Nogle store sydafrikanske pelssæler vender tilbage til koldere vand.
Men disse hanner skal deltage i en sidste jagt...
...takket være et af havets hurtigste rovdyr.
Den stribede marlin kan være lige så dødbringende som en haj.
Den vejer over 200 kg og kan nå op på hele 110 km/t.
Den skærer, tungt bevæbnet, gennem fiskestimer med sit sværdlignende næb.
Så vender den tilbage for at æde de chokerede og sårede ofre.
En anden strømlinet morder slutter sig til og fordobler dødeligheden.
En spektakulær rygfinne er næsten lige så lang som dens tre meter lange krop.
Sejlfisken er marlinens slægtning, den hurtigste fisk i havet.
Den har intet imod at samarbejde for at få mad.
Risikoen for skader er altid høj, når de æder.
Især når flere rovdyr deltager i jagten.
Sælhannerne prøver at undgå marlinens næb.
Jagten ender lige så hurtigt, som den begyndte.
I nat, når fuldmånen lyser på havet-
indtager nattejægerne scenen. Sølvtippede hajer.
Store, dominerende og irritable.
Den sølvtippede haj er så glubsk-
at den også angriber andre, større, sølvtippede hajer.
Den er et formidabelt rovdyr med en skarp hørelse og lugtesans.
Og usædvanligt store øjne, der ser gennem mørkt, grumset vand.
Den lange, brede snude skjuler livsfarlige rækker-
savtakkede tænder, som den bruger til at save byttet i stykker.
Dens hud er som en rustning lavet af hårde-
skarpe, tandlignende dentikler i stedet for skæl.
De laver pludselige, uforudsigelige bevægelser for at forvirre byttet.
Ved at mærke vibrationer i vandet kan den mærke alle byttedyr og trusler.
Fiskestimen skaber en donutformet kugle-
med ringe af klart vand for at prøve at undgå angriberne.
Men sølvtippede hajer kan ikke stoppes.
På bunden ligger et rovdyr i baghold. Denne slægtning til hajen-
flyver næsten gennem vandet.
Pilrokken bruger elektroreceptorer til at finde føde.
Den savtakkede hale har en giftig spids som forsvar mod rovdyr.
Her kommer et af dem nu.
Den sjældne syvgællede haj patruljerer bunden.
Pilrokken prøver desperat at gemme sig på sandbunden-
men hajen lader sig ikke narre.
Hajen er overraskende smidig, når den glider rundt mellem sprækker.
Når den fornemmer et potentielt bytte, bevæger den sig lynhurtigt.
Det forpurrer pilrokkens plan, og den må nu svømme for livet.
Men ikke hurtigt nok.
Afrikas have er vidtstrakte og forræderiske.
Det vrimler med liv, men er samtidig et livsfarligt sted.
Jægere og jagede bevæger sig her, præcis som de har gjort i årtusinder.
Blodsudgydelserne skaber balance i det ældgamle økosystem-
hvor man på trods af størrelsen hverken kan flygte eller gemme sig.
Tekster: Tim Østerkjerhuus