Afrikas turbulenta spets.
Där släpper den mäktiga Atlanten lös sitt raseri mot en klippig strand.
Och förbereder för djup dramatik.
Här lever den sydafrikanska pälssälen.
De skyddas mot väder och vind av sin tjocka päls.
De kommer hit för att jaga.
Under vattnet är de graciösa och strömlinjeformade akrobater.
Den näringsrika Benguelaströmmen dukar upp en oerhörd festmåltid.
Småfiskarna rör sig som kvicksilver men sälarna hänger med.
Deras känsliga morrhår känner av vibrationer från fiskarnas gälar.
På öppet hav skär de genom vattnet i 30 km/h.
Det här lilla jaktlaget kan färdas upp till 200 km per dag när de jagar.
Sen återvänder de hem för att mata ungarna på Seal Island i Sydafrika.
Men först måste de möta en av Afrikas dödligaste.
AFRIKAS FARLIGASTE DJUR
Vithajen. Sex meter lång och flera ton vit död.
Och hon är inte ensam.
Den djupa kanalen som omger Seal Island-
patrulleras av ett av världens största bestånd av vithajar.
För en urgammal varelse är hon förvånansvärt sofistikerad.
Geléfyllda sensorer på nosen känner av elektriska strömmar från muskler.
Speciella blodkärl håller hennes kroppstemperatur uppe-
vid jakt i kallare vatten.
Sälar har utmärkt syn och enorm uthållighet.
Men vithajen är en strategiskt slipad dråpare.
Hon dyker djupare och döljs av sin färgsättning.
Vid en hastighet på 40 km/h avgör hennes 300 dolklika tänder saken.
En plats erbjuder skydd mot hajarnas skräckvälde.
Kelpskogar.
Vithajarna undviker de svajande bladen.
Det ger sälarna en lugn oas.
Och en buffert mot de bultande vågorna.
Här finslipar ungdjuren sina simfärdigheter-
och letar efter byten bland kelpen.
Men de kan inte stanna för evigt.
Förutom muskelkraften-
har vithajar har en oerhörd hjärna som samordnar deras skarpa sinnen.
Sälar är smarta, och hajarna måste överlista dem.
Under kutsäsongen blir Sydafrika världens vithajshuvudstad.
Och trots deras rykte som ensamvargar samarbetar superrovdjuren vid jakten.
Medan de flesta av sälarna undviker hajarna i kelpskogen-
sänker en eftersläntrare garden ett kort ögonblick.
Medan ett rovdjur distraherar flocken söker det andra sitt byte.
På de kalla västra stränderna lever ett annat gäng lönnmördare. Kapsulor.
De stora sjöfåglarna häckar på öar utanför Namibia och Sydafrika.
Varje år lämnar tiotusentals kapsulor kolonierna i söder-
för att flyga mer än 100 mil mot nordost.
Varje vinter flödar en kallvattenström från Södra oceanen-
längs Sydafrikas kustregion Wild Coast mot Moçambique.
Och med den följer en av jordens största vandringar.
Sardinvandringen.
Vattnet blir mörkt av miljontals små fiskar som drivs av instinkt-
när de simmar längs den varmare strömmen.
Den mäktiga afrikanska strömmen drar det svalare vattnet längs kusten-
och sveper med sig sardinerna.
De använder sin skarpa syn för att hitta plankton att äta.
Havssulorna är på väg, men de har sällskap.
En mycket farligare armé är ute efter sardinerna.
En skvadron kapspringare närmar sig snabbt.
Delfinerna skär genom vattnet i 30 km/h-
i en tät familjeformation.
Att lokalisera sardinerna i det väldiga havet är svårt.
Men delfinerna har ett fantastiskt verktyg.
Ekolokalisering.
Deras klickande ljus studsar mot föremål och tillbaka till delfinerna-
och avslöjar föremålets position, storlek och form.
I dag låter det som en festmåltid.
Andra delfinfamiljer ansluter sig...
...och skapar en superflock med tusentals individer.
De simmar runt stimmet och driver ihop bytet till en boll.
Delfinerna turas om att simma igenom och sluka enskilda fiskar.
De skapar ett bubbelnät för att driva sardinerna mot ytan.
Där kan de inleda ett överraskningsanfall ovanifrån.
Havet kokar av slående fenor och fiskar.
Kapsulorna kommer i rättan tid och dyker in i striden.
Likt meterlånga missiler-
slår de i vattnet i upp till 100 km/h och dyker nästan 20 meter ner.
Krockkuddar runt skallen dämpar stöten vid anslaget.
Under vattnet jagar de den snabba fisken med vingar och simfötter.
De kan stanna under ytan i upp till en minut.
Delfinerna fångar fisken vid ytan medan anfallet-
fortsätter från alla håll.
Timtal av obevekliga anfall decimerar betesbollen.
Medan delfinerna fortsätter jakten på de stora stimmen-
återvänder sulorna till sina reden för att mata sina ungar.
För många unga havssulor är det den första sardinjakten.
För andra är det den sista.
I matorgien riskerar sulorna att bryta nacken-
om de slår i vattnet i fel vinkel.
I efterdyningarna av frossarorgien sprids en lockande doft av blod-
och fiskoljor i vattnet.
Det är middagsklockan för hajar.
Hajarna är havets äldsta rovdjur.
De har fiskat i jordens alla hav i miljontals år.
Förutom välutvecklad syn och luktsinne-
gör hajens förfinade sinnen och förmåga att upptäcka elektrisk ström-
från sina byten att de utgör ett konstant hot.
Tigerhajen kan väga upp till ett ton.
Den är ett av havets största topprovdjur.
Men de är inte kräsna.
Vad som än kommer i deras väg, dött eller levande, duger till middag.
Tigerhajen kan krossa ben med ett världens mest kraftfulla bett.
De gör processen kort med döda och skadade havssulor-
innan de följer oljespåret som sardinerna lämnat efter sig.
Mörkhajar, som brukar hålla till nära havsbotten-
hugger också in i sardinrusningen.
De tunga och väldigt skickliga dråparna-
har ett av de mest kraftfulla betten av alla hajar.
En armé av mörkhajar börjar driva ihop sardinstimmet igen.
De här hajarna kan sluka en tiondel av sin kroppsvikt under en måltid.
En efter en skjuter de in i den virvlande kulan, som en fiskpiñata-
och skopar upp fisken med vidöppna käkar.
När sardinerna väl passerat återvänder lugnet igen.
Vid första anblicken ser reven lugna och fridfulla ut.
Men i det här korallrevet utkämpas dagliga strider-
där revhajarna presterar som allra bäst.
När de kommer till afrikanska vatten-
blir det livfulla revet ett akvatiskt "hungerspel".
Flocken jagar byten som gömmer sig bland korallerna.
De är aggressiva, våldsamma och snabba.
Havsabborrar tillbringar större delen av tiden utanför boet.
Redo att dyka in när faran hotar.
Men det går inte att undfly hajarnas elektromagnetiska sensorer.
Och när maten serveras strider gladiatorerna mot varandra.
Rev täcker mindre än en procent av havsbotten-
men där lever mer än 25 % av alt marint liv.
Konkurrensen om mat och revir är hård.
Den har lett till bisarra anpassningar.
Den här märkliga bottenfisken har bemästrat konsten att ligga i bakhåll.
Det är en krokodilfisk.
Han gömmer sig i sanden.
Hans spräckliga färgteckning efterliknar havsbotten.
Han är nästan osynlig när bytet kommer till honom.
Men ibland blir jägaren den jagade.
Ett annat färgskiftande rovdjur med enastående syn-
ser igenom krokodilfiskens kamouflage.
En sepialiknande bläckfisk.
Med över 20 miljoner pigmentceller smälter de lätt in i alla bakgrunder.
Och det är inte deras enda knep.
De tar sig fram blixtsnabbt med en slags vattenjet.
Den listiga bläckfisken tillhör havets mest intelligenta varelser-
och lägger sig i bakhåll för byten.
De byter även snabbt färg för att förvirra offret.
Men fungerar det på en annan som använder samma taktik?
Krokodilfisken, likt många andra, anar aldrig vad som väntar.
Bläckfisken är inte den enda kamouflerade dråparen i havet.
I de varma vattnen utanför Moçambique finns många farliga korallrev.
Här härjar en iskall mördare.
Förutom hans "osynlighetsmantel"-
utsöndrar stenfisken ett starkt nervgift-
från taggarna på ryggen.
Han är världens farligaste fisk-
och kan döda en människa på mindre än en timme.
Nackdelen med att se ut som en sten är att han är dålig på att simma.
Men det är ingen stor nackdel.
Han kan ligga stilla i timmar tills han får chansen.
När bytet är mindre än en kroppslängd bort-
öppnar han käkarna för att suga in det.
Stenfisken delar revet med sin lika dödliga släkting.
Drakhuvudfisken.
Likt stenfisken försvinner han bland korallerna.
Men till skillnad från sin orörliga kusin-
smyger drakhuvudfisken sig närmare sitt byte.
Den förseglar munnen med gällocken.
När de öppnas skapas en sugkraft som leder till en dödande kyss.
Medan drakhuvudfisken har gift och kamouflage som superkrafter-
slår den åttaarmade bläckfisken det med kamouflage, gift, jetdrift-
åtta superklibbiga tentakler...
...och en hunger efter drakhuvudfisk.
Bläckfiskens färgskiftningar hjälper henne att spåra byten i smygläge.
Hennes utmärkta syn ser rakt igenom drakhuvudfiskens
eget, lysande kamouflage.
Till och med på avstånd.
Jakten har börjat.
Bläckfiskens jetdrift ger henne en fördel.
Men drakhuvudfisken har tur.
Den hittar ett litet hål att slinka ned i och lurar döden en dag till.
Men den hungriga bläckfisken ser snabbt sitt nästa offer.
En stenfisk.
Stenimitationen lurar ingen, särskilt inte bläckfisken.
Men giftet måste undvikas.
Hon griper skickligt tag i stenfisken, undviker dess giftiga fenor-
och sprutar in sitt eget förlamande gift.
Hon drar sig tillbaka till lyan för att avnjuta festmåltiden.
På Afrikas rev finns det alltid större fiskar.
Att sänka garden kan bli det sista man gör.
En amhaj stryker omkring.
Han är långsam och bottenlevande. Det är en del av hans jaktstrategi.
Han jagar vanligtvis på natten-
men lockas fram av möjligheten att få sin favoritmat. Bläckfisk.
Rovdjur mot rovdjur.
Tack vare de känsliga morrhårsliknande skäggtömmarna framför näsborrarna-
är inga skrymslen eller vrån utom räckhåll för honom.
Bläckfisken flyr mot ett hål.
Men inte snabbt nog.
Hajens smala mun suger ut bläckfisken från gömstället.
Bläckfiskens giftiga näbb är som en kniv i en eldstrid.
Den är ingen match för hajens dödliga grepp.
Vid Afrikas sydöstra kust...
...slår havet mot en klippig kustlinje.
Hav och land utkämpar ett gigantiskt krig i varje våg.
Men ändå frodas de mest invecklade och känsliga relationerna här.
Brunmusslor, perna perna, filtrerar de små organismerna i tidvattnet.
Deras starka lim fäster dem vid stenarna-
där kapstrandskatan försöker picka loss dem.
När de faller ner i vattnet tar kaplangustrarna över.
De krossar dem som jordnötter med sina kraftfulla käkar.
Snabbväxande ungdjur äter upp till fyra procent av sin kroppsvikt om dan.
De slutar nog aldrig att växa under sin 20-åriga livstid.
När det är ont om mat blir humrarna vresiga.
Till skillnad släktingarna i kallt vatten-
saknar varmvattenslangustrar kraftiga klor.
I stället marscherar de ut i strid viftandes med sina stora horn.
Om hoten inte funkar blir det slagsmål.
I slutänden tar den starkaste langustern hem musslan.
Dess kraftfulla mundelar skär av trådarna som håller musslan stängd-
och krossar skalets tunna yttre kanter.
Sen slukar den själviskt den äter praktfulla måltiden ensam.
På stranden är konkurrensen lika hård.
Algblomning gör att kelptrutar kan festa på hundratals langustrar.
När fler fåglar anländer blir det snart bråk.
En frossarorgie bryter ut när kelptrutar försöker ta langustrar-
krabbor och allt annat som spolats i land under algblomningen.
Det dödliga tidvattnet uppstår när starka vindar piskar upp vattnet.
De rör upp alger från djupare vatten.
I varmare vatten blommar algerna.
De suger ut syret ur vattnet och kväver havsvarelser.
Kelptrutarna kunde inte vara lyckligare.
Med skarp syn och skarpare näbbar-
ser de sina byten och bryter girigt upp dem.
Utan måsarna skulle de strandade langustrarna ruttna i solen.
Trutarna utför en allmännyttig tjänst genom att städa upp på stranden.
Medan Kelptrutar fyller luften med sina skrin-
lurar en tyst och livsfarlig jägare vid revet Aliwal Shoal.
För att vara haj rör han sig extremt långsamt.
Den kraftfulla hajen är tre meter lång och väger 160 kg.
Sandtigerhajens tänder är iögonenfallande.
De är anpassade för att gripa tag med.
Hajen sväljer ofta maten hel.
Han är lika farlig som han ser ut.
Hemlighetsfull, oförutsägbar och aggressiv.
Den långa, muskulösa stjärten kan driva honom framåt med stor kraft.
Sandtigerhajarna bidar sin tid under dagen.
De hänger vid rev och vrak.
De flesta hajar måste röra på sig för att andas.
Sandtigerhajar är de enda hajar som sväljer luft.
Att pumpa vatten över gälarna ger dem en fördel.
Smygjakt.
De samlas längs norra migrationsleden till Moçambiques varmare vatten.
Han stannar för att vila vid Aliwal Shoal där grottorna ger skydd.
Och gott om byten.
Mindre fiskstim simmar nära hajen för att skydda sig.
De här hajarna överrumplar sina offer.
Den snappar upp maten med ett snabbt svep i sidled med huvudet.
Likt livliga städer-
visar reven i Afrikas dödliga hav upp en värld av underverk.
I flerfärgade formationer, raviner och grottor-
frodas tusentals olika fiskarter.
Och ett strömlinjeformat rovdjur smyger runt för att få mat.
En muräna.
När den slingrar sig fram-
tar sig muränan djupt in i skrevor i jakt på fisk.
De vassa, bakåtböjda tänderna-
och två par käkar gör att offren inte kommer undan.
Men det finns andra rovdjur än bara muränor här.
Korallhajar och grå revhajar jagar muränorna.
Medan korallhajarna patrullerar bottnen-
glider grå revhajar fram ovanför reven.
Muränan har ingenstans att gömma sig.
Vad är värre än att jagas av en hungrig haj?
Att jagas av en flock hajar.
Korallhajarna tar hem priset.
De grå revhajarna kan bara se på på avstånd.
Den här gången får de nöja sig med resterna.
När solen går ned blir havet oroligt.
Några stora sydafrikanska pälssälar återvänder till kallare vatten.
Men de här hannarna ska delta i en sista jakt...
...tack vare ett av havets snabbaste rovdjur.
Den strimmiga spjutfisken kan vara lika dödlig som en haj.
Den väger över 200 kg och kan komma upp i hela 110 km/h.
Den skär, tungt beväpnad, genom fiskstim med sin svärdliknande näbb.
Sen återvänder den för att äta sina chockade och skadade offer.
En annan strömlinjeformad lönnmördare ansluter och fördubblar dödligheten.
En spektakulär ryggfena är nästan lika lång som dess tre meter långa kropp.
Segelfisken är spjutfiskens kusin, den snabbaste fisken i havet.
Den har inget emot att samarbeta för att få mat.
Risken för skador är alltid hög när de frossar.
Särskilt när flera rovdjur deltar i jakten.
Sälhannarna försöker undvika spjutfiskens näbb.
Jakten slutar lika snabbt som den började.
Ikväll, när fullmånen lyser på havet-
kliver nattjägare upp på scenen. Silverspetshajar.
Stora, dominanta och lättretade.
Silverspetshajen är så vildsint-
att den även anfaller andra, större, silverspetshajar.
Den är ett formidabelt rovdjur med skarp hörsel och luktsinne.
Och exceptionellt stora ögon som ser igenom mörka, grumliga vatten.
Den långa, breda nosen döljer dussintals rader av livsfarliga-
sågtandade tänder som den använder för att såga sönder bytet.
Dess hud är som en rustning gjord av hårda-
vassa, tandliknande dentiklar istället för fjäll.
De gör plötsliga, oförutsägbara rörelser för att förvirra bytet.
Genom att känna vibrationer i vattnet känner den av alla byten och hot.
Fiskstimmet skapar ett munkformat klot-
med ringar av klart vatten för att försöka undvika angriparna.
Men silverspetshajarna kan inte stoppas.
På havets botten ligger ett rovdjur i bakhåll. Denna släkting till hajen-
verkar nästan flyga fram genom vattnet.
Stingrockan använder elektroreceptorer för att hitta sin föda.
Den sågtandade svansen har en giftig spets som försvar mot rovdjur.
Här kommer ett av dem nu.
Den sällsynta trubbnosiga sjugälshajen patrullerar bottnen.
Stingrockan försöker desperat gömma sig på den sandiga havsbottnen-
men hajen låter sig inte luras.
Hajen är förvånansvärt smidig när den glider runt skrevor.
Och när den får syn på ett potentiellt byte rör den sig blixtsnabbt.
Det kullkastar rockans plan som nu får simma för livet.
Men inte snabbt nog.
Afrikas hav är vidsträckta och förrädiska.
Det myllrar av liv men är samtidigt en livsfarlig plats.
Jägare och jägare rör sig här precis som de har gjort i årtusenden.
Blodspillan skapar balans i det uråldriga ekosystemet-
där man, trots storleken, varken kan fly eller gömma sig.
Text: Mattias Andersson