Jeg udforsker planternes fascinerende verden.
Fra de mest bizarre til de smukkeste.
Med ny teknik kan vi afsløre deres største hemmeligheder.
Vi kan flytte os fra vores tidsskala til deres.
Vi kan se, hvordan de kæmper mod hinanden.
Hvordan de får hjælp af visse dyr ...
... men må kæmpe mod andre.
Hvordan de overlever mod alle odds.
Vi kan se al den dramatik på en måde, som ikke går i naturen -
- ét unikt sted.
Royal Botanic Gardens i Kew.
I dette levende laboratorium -
- kan vi opdage planternes evner til at tilpasse sig for at overleve.
Og vi tager et kig på Kews små våben -
- i kampen for at beskytte planternes fremtid. Frøene.
Lige siden planterne gik fra vand til land -
- har de bredt sig til mere og mere tørre steder -
- og udviklet tilpasningsstrategier for at kunne klare det.
I dag udgør ørken en tredjedel af Jordens landoverflade -
- og de spreder sig hurtigt.
Men visse planter har udviklet utroligt raffinerede strategier -
- for at kunne overleve på de tørreste steder.
OVERLEVELSE
I ørknen, hvor vand er en mangelvare -
- er en af strategierne at forholde sig passiv i løbet af dagen -
- når temperaturen stiger og kun være aktiv i den kølige nat.
Denne ørken i Princess of Wales' drivhus i Kew -
- har planter fra tørre områder i hele verden.
Ved midsommer gør den her plante noget forbløffende.
Lad jer ikke narre af kaktussens udseende.
Det er faktisk en af de mest fantastiske kaktusser, der findes.
Den kaldes nattens dronning.
Den vokser i Mexico, hvor temperaturen midt på dagen -
- kan nå op på tilintetgørende 50 grader.
I løbet af dagen laver den derfor ikke meget.
Men en gang om året og på bare en enkelt nat -
- bliver den opsigtsvækkende smuk.
Blomsterne åbner sig normalt, når det er fuldmåne.
Så giver den en duft fra sig -
- som tiltrækker dyr, der flyver om natten. Store som små.
Når de nærmer sig, kan de se de hvide blomster -
- som lyser i måneskinnet.
De flyver derhen for at drikke nektar, og så bestøver de kaktussen.
Det kan lyde underligt, endda risikofyldt -
- at indskrænke blomstringen til en nat om året.
Men den taktik fungerer for nattens dronning.
Blomsterne er de største og mest strålende i miles omkreds.
Og de tilbyder deres bestøvere nektar i overflod.
Her kommer de største. Flagermus.
Flagermus har en vigtig rolle i mange ørkners økosystemer.
De bestøver alle slags kaktusser.
Om foråret i de sydamerikanske ørkner -
- er der altid en kaktusart, der blomstrer.
Et stort antal arter konkurrerer om bestøveres opmærksomhed -
- ved hjælp af lysende blomsterblade og kraftig duft.
Den sødeste parfume tiltrækker insekter.
Men blomster, der bestøves af flagermus, lugter skarpere.
De udsender en stank af rådden frugt.
Flagermus på jagt efter nektar kan ikke modstå den lugt.
De flyver fra kaktus til kaktus og suger nektar op.
En flagermus kan indtage op til halvanden gang sin egen vægt -
- på en enkelt nat.
Meget høje kolonnelignende arter får blomster i toppen af stilken -
- hvor man let kan lugte, se og nå dem.
Visse arter har ekstraressourcer.
Espostoa guentheri fra Bolivia har landingsbane under blomsten.
Et sted, hvor flagermusene kan lande -
- uden at skade vingerne på tornene.
Men i Mexico har flagermus og kaktusser -
- et endnu mærkværdigere forhold.
Hvert år krydser flagermus over 1600 km ørken -
- fra det centrale Mexico til Arizona.
Hundredetusinder af drægtige hunner er på vej til huler i nord -
- hvor de føder deres unger.
Flagermusene får al den nektar, de har brug for til rejsen.
Som tak bestøver de kaktusserne.
Den årlige flagermusmigration -
- falder sammen med blomstringen hos natblomstrende kaktusser.
Flagermusene flyver langs en nektarkorridor.
Og de kan krydse et ørkenområde -
- som på andre tidspunkter var umuligt at krydse.
Når de vender tilbage med deres unger -
- kan kaktusserne endnu engang give flagermusene føde.
Denne gang deres frugt.
I flagermusenes maver er frugterne og frøene.
Når tiden er inde, afleverer de frø -
- med en lille pakke gødning længere nede ad korridoren.
Korridorerne er altså selvforsynende.
Flagermusene er i virkeligheden kaktuslandmænd.
Det måske utroligste ved de natblomstrende kaktusser er -
- at kun nogle få timer efter de åbner sig, begynder de at lukke.
Når solen står op, er de allerede visne og døde.
Det er en del af deres overlevelsesstrategi.
De lukkede kronblade danner et beskyttende skjold -
- omkring de nyligt bestøvede frø og lukker livsvigtig fugt inde.
Dagslyset afslører bizarre egenskaber -
- hos ørkenplanterne.
Det her er nogle af de mærkeligste planter, der findes.
Deres underlige form er en reaktion på de barske forhold.
Disse planter skal vokse i den bagende sol -
- for at få nok sol. Men de skal også holde på fugten.
Mange gør det ved at forvandle deres grønne stilke -
- eller de voksagtige blade til vandbeholdere.
Denne mærkelige kaktus fra Mexico er dækket af hvidt hår.
Den kaldes oldingen.
Pelsen giver ikke bare skygge -
- men begrænser luftcirkulationen ved stilkens overflade.
Det producerer vandtab.
I varmere og tørrere klimaer undgår visse planter solen helt.
Det her er Fenestraria eller vindueplanter.
Den vokser i Kalahari-ørkenen.
Det meste af planten er begravet under jorden.
Kun de grove og flade toppe på bladene kan ses.
Alle har linser -
- som overfører sollyset gennem bladet -
- til de grønne celler, som står for fotosyntese.
Nogle ørkenplanter i ekstrem varme og tørre betingelser -
- bruger endnu mere drastiske metoder.
Blade er meget tynde og har en stor overflade.
Derfor mister de meget fugt i varmen.
Og mange ørkenplanter klarer sig uden dem.
I stedet udvikles det vigtige grønne pigment i stilken.
Ørkenplanters stilke er ofte tykke og opsvulmede.
Planten kan derfor lagre meget vand i dem.
Desuden har visse ørkenplanter folder.
Når det så pludseligt regner, kan de derfor suge al fugten til sig -
- og udvide sig for at kunne rumme den.
Nogle arters stilke svulmer så meget op -
- at de næsten bliver sfæriske.
En sfære har den mindste overflade.
Det gør, at planten kan rumme så meget vand som muligt.
Her er Copiapoa fra det nordlige Chile, hvor det aldrig regner.
Men den behøver ikke regn.
Under mikroskop ser man hvorfor.
Den har tusindvis af små torne, på hvilke duggen kondenserer -
- så planten kan indsamle den.
Men det her er den ultimative plante.
Den ligger gemt mellem disse lyse sten.
Blossfeldia fra Argentina.
Det er den eneste blomstrende plante -
- som tåler total udtørring i flere måneder i træk.
Efter et regnskyl eller en smule vand -
- kommer den til live og udvikler en lille blomst.
Evnen til at vente på de rigtige forhold er det trumfkort -
- som gør, at mange planter kan overleve i ørkenområder.
I mange ørkner må planter udstå tørke i måneder eller endda år.
Det gør de ved at sætte stofskiftet i stå og gå i dvale.
Når det endelig begynder at regne, vågner de planter til live.
Deres udtørrede væv opsuger vand som svampe.
Når de er svulmet op, bruger de fugten til at vokse.
Den her primitive rodløse plante fra Chihuahua-ørkenen i Mexico -
- er en dværgulvefod. Selaginella.
Den kaldes også genopstandelsesplanten -
- fordi den har en evne til åbenbart at vende tilbage fra de døde.
Regnen starter en indviklet biokemisk ændring i cellerne -
- som får den til at øge stofskiftet -
- og gro meget hurtigt, mens den kan.
Det mest opsigtsvækkende, som regn afstedkommer i ørknen -
- er en farveeksplosion.
Ørkenblomster er lige så farverige som andre blomster.
De skal tiltrække bestøvere, inden ørknen udtørrer igen.
Men fugt kan fordampe næsten så hurtigt, som det kom.
Og efter en kort blomstring dør de.
Ørkenblomster kan kun gro under de rigtige forhold.
Det er måske kun i kort tid hvert år.
For mange planter tager det lang tid at nå sin fulde størrelse.
Agaven derovre er mere end 40 år gammel.
I den tid har den produceret føde, samlet vand -
- og lagret det i de store blade.
Den er ikke voksen endnu. Men det er den her.
Den her er begyndt at trække vand og føde fra bladene.
Nu begynder de at krølle sig sammen og visne.
Den bruger føden til denne mastlignende stilk -
- der vokser fra midten og bærer blomsterne.
Den når sin fulde længde på forbavsende kort tid.
Den kan vokse 25 cm hver dag.
Den bliver så høj, at man her i Kews drivhus -
- må fjerne vinduer i loftet for at slippe den igennem.
Den sjældne blomstring -
- har givet denne agave-art kælenavnet hundredårsplanten.
Hvorfor lader agaven den her enorme mast vokse ud?
Visse planter bestøves af insekter, og dufte tiltrækker insekter.
Den her plante bestøves af fugle. Nemlig kolibrier.
Fugle har dårlig eller ingen lugtesans.
For at tiltrække dem må man udnytte deres skarpe syn.
Man skal have blomster i klare farver.
Og de skal sidde længst oppe på en høj mast.
At vokse med den hastighed kræver stor anstrengelse.
For agaven er det dødeligt.
At producere en sådan mast er det sidste, den plante gør.
Når den har gjort det og er blevet bestøvet, dør den.
Takket være de usædvanlige overlevelsesstrategier -
- kan ørkenplanter overleve steder, hvor andre ville dø.
Men det gør, at de får meget uønsket opmærksomhed.
Der er en ulempe ved fremgangen for en ørkenplante.
Jo mere vand den lagrer, jo mere lokkende er den for tørstige dyr.
Derfor må ørkenplanter have et godt forsvar.
Deres teknik fortæller, hvilke planteædere, der lever af dem.
Denne søpindsvinekaktus fra Argentina har lange, stærke pigge -
- som forsvar mod store græssende dyr som lamaer.
Men et sådant forsvar giver også skjulesteder -
- hvor et insekt eller en edderkop kan være i sikkerhed.
Der er andre måder, en plante kan beskytte sig på.
Man kan forklæde sig, så man praktisk taget bliver usynlig -
- som de her stenplanter har gjort.
De er ikke småsten, men levende planter.
Det her er Lithops fra Afrikas ørkner.
De ligner deres omgivelser.
Farven varierer også afhængig af stenene, de vokser på.
De her vokser på blege sten og de her på rødlige.
Planten kan også blande vandet, den indeholder, op -
- med et særligt stærk kemikalie, hvis smag dyr kan ikke lide.
Det her en peyote fra Mexico.
Dens saft afskrækker ikke kun dyr, men dæmper også smerte.
Lokalbefolkningen bruger den til det -
- men også ved religiøse ritualer, fordi den er et hallucinogen.
I kolde områder må fyrretræer også spare på vandet.
Om vinteren er vandet i jorden frossent og kan ikke udnyttes.
Kun lidt fordamper fra deres blade -
- fordi de er reduceret til stive og hårde nåle.
Som kaktus producerer de også ubehagelige kemikalier.
Den karakteristiske lugt blandt fyrretræer -
- kommer fra flygtige olier, som træerne producerer i bladene.
Det er en slags forsvar. De fleste insekter tåler den ikke.
Men der er et insekt, der gør. Nåletræsgallelusen.
Når den angriber, har fyrretræerne et andet forsvar.
De producerer den flygtige olie fra de huller, som insektet laver -
- i en endnu større mængde, og det forandrer lugten omkring træet.
Det udløser en kædereaktion fra fyrretræerne.
Hver gang en lus bider -
- kommer der olieret damp fra såret -
- som fylder den omgivende luft.
Det sætter gang i yderligere udslip af olier fra andre grene.
Tilmed fra andre træer.
Effekten breder sig, til hele skoven er indhyllet i fyrretræslugt.
Lugtskyen tiltrækker griske mariehøns.
De er lige så følsomme over for lugten, som hajer er for blod.
Det her er en øjeplettet mariehøne, og den jager netop de lus.
Den finder dem ved at følge de flygtige madoliers duftspor.
Når den først er der, gør den kort proces med byttet.
Det er en ordning, der gavner begge parter.
Mariehønen får et nemt måltid.
Og fyrretræet slipper af med et skadedyr.
Visse planter i tørre områder bruger olie -
- til at forsvare sig mod andre farer.
Ikke mod insekter, men mod andre planter.
Det her er eukalyptustræet, der er berømt for olien i bladene.
Det producerer så meget olie -
- at det under visse forhold kan danne en blå dis over træerne.
Blue Mountains i New South Wales i Australien -
- har fået navnet af disen over eukalyptusskoven.
Når bladene falder ned og rådner, lækker olien ned i jorden.
Der forstærkes lugten af mere olie fra rødderne.
Det forhindrer andre planters frø i at vokse rundt om træets fod.
Det mindsker konkurrencen for eukalyptustræet.
En anden art anvender olier på en anden måde.
En mere dramatisk måde.
Hvis temperaturen stiger til 32 grader -
- kan olierne i bladene hos grå cistus fra Middelhavet -
- faktisk selvantænde.
Flammerne forvandler cistussen til aske.
Og selve planten kommer sig aldrig.
Men det er ingen katastrofe.
Cistus har udviklet sig til at brænde.
Et så usædvanligt offer sikrer en anden slags overlevelse.
Afkommets overlevelse.
Flammerne ødelægger også alle andre planter i nærheden.
Og det giver cistussen chancen for at udvide sit territorium.
Fra asken rejser sig hurtigt en ny generation.
Frøene skades ikke -
- fordi de er opbevaret i en kapsel, der kan modstå flammerne.
Desuden stimulerer røgen spiringen.
Det har taget millioner af år -
- for at en så kompliceret tilpasning kunne udvikle sig.
I dag står planterne i de tørre områder over for en ny trussel.
Fra regnskove til bjergkæder -
- er der beviser for, at planternes mangfoldighed og antal falder -
- hurtigere end på noget tidspunkt i Jordens historie.
Mennesker overtager mere og mere i naturen.
Mennesket kan også være nøglen til planternes overlevelse.
Kew går forrest i anstrengelserne.
De unikke ressourcer gør det muligt for forskerne -
- både at beregne tabet af arter og forhindre det i tide.
En vigtig ressource findes i den her bygning.
Herbariet.
Samlingen af konserverede og tørrede arter -
- indeholder eksemplarer af 90% af alle kendte arter på jorden.
Utroligt nok er alle arter, der er sendt til Kew, registreret her.
Det blev grundlagt i 1853.
Nu registrerer man årligt cirka 50.000 eksemplarer -
- fra hele verden.
Der er cirka otte millioner eksemplarer her.
Det er verdens største bank med botaniske data.
Og det er Kews primære våben i kampen for at redde planterne.
Denne store databank -
- spiller en afgørende rolle i at overvåge planterne tilstand.
Det ledes af David Mabberley.
Herbariet med otte millioner eksemplarer -
- er faktisk en fortegnelse over Jordens planter gennem tiderne.
Visse planter er helt udryddet.
Det eneste, vi har tilbage, er nogle eksemplarer her.
Det her er for eksempel en slægtning til oliven -
- som kun er blevet set på en ø ud for Californien.
Ingen har set den siden 1873.
Selv da var der kun tre eksemplarer. Det her er alt, hvad vi har tilbage.
- De bruges ved identifikationer. - Ja, man går ud fra dem.
Eksemplarer i det røde ringbind blev brugt -
- da man oprindeligt beskrev planten.
De er typeeksemplar. De udgør en slags standard.
Vil nogen vide, hvad et plantenavn står for, bruger de typeeksemplaret.
Det er tit her, man begynder, hvis man vil redde en truet art.
I år 1874 -
- blev det her eksemplar sendt fra øen Rodrigues i Det Indiske Ocean.
Træet blev kaldt Café Marron. En slags kaffe.
Det blev bevaret her, fik et latinsk navn og havnede i herbariet.
Og 50 år senere indså folk på Rodrigues -
- at Café Marron ikke længere eksisterede.
I 1979 fandt nogen en plante. Var det Café Marron?
Et eksemplar blev sendt hertil, sammenlignet med dette eksemplar -
- og det viste sig, at det var det.
Fra den plante tog man et skud -
- der blev sendt til Kew til forplantning.
Fra det skud fik hortonomer en håndfuld klonede eksemplarer.
Selvom de blomstrede ofte, fik de aldrig levedygtige frø.
Uden evnen til at forplante sig var Café Marron stadig dødsdømt.
Planten fik derfor kælenavnet "den levende døde".
Den barske udfordring at redde den -
- blev taget op af en specialist i truede planter. Carlos Magdalena.
Han eksperimenterede i flere måneder med varme og lys -
- og lykkedes til sidst med at få planten at producere frø.
Men når de spirede, var planternes blade så ulig Café Marrons -
- at han troede, han havde begået en fejl.
Den ligner ikke Café Marron.
Den har en anden farve og en anden bladform.
- Blev du overrasket? - Jeg kunne ikke genkende planten.
Denne sære plante lignede ikke herbariets eksemplarer.
I begyndelsen troede man ikke, at det var samme art.
Men mens den voksede, ændrede den sig.
Til sidst forvandlede den sig til en genkendelig fuldvoksen plante.
Men hvorfor denne dramatiske forandring, mens planten vokser?
Svaret er kamuflage.
Det her er den mest berømte beboer på øen Rodrigues.
En kæmpeskildpadde. Den kan lide bananer.
Den kan også lide grønne blade, og det er dens primære føde.
Alle planter, der vokser tæt på jorden -
- har små chancer for at overleve -
- når den her slags dyr spiser dem.
Der har vi ledetråden til mysteriet om Café Marron.
Når den er lille, producerer den blade -
- som er meget tynde og ikke engang grønne.
Og skildpadden, hvis syn ikke er ret godt, kan ikke engang se den.
Han lægger ikke mærke til den slags blade -
- og så kan Café Marron gro.
Når den vokser, bliver den lidt større -
- men bladene er alligevel tynde, mørke og ret uanselige.
Og det er ikke før, at den er ret høj -
- at Café Marron får sine rigtige blade og blomster.
Men så er de uden for rækkevidde for en kæmpeskildpadde.
Det er løsningen på Café Marron-mysteriet.
Den producerer to forskellige slags blade for at undgå at blive ædt.
Café Marrons overlevelse -
- er et bevis på, hvor dygtig man er her i Kew.
Men det er kun én art.
Det ultimative mål er at redde alle arter, der er tilbage.
Og man kan måske gøre det -
- ved at bruge de her unikke konstruktioner.
Frø.
Et 3-d-mikroskop forstørrer dem op til 200 gange -
- og afslører, hvor kompliceret et frøs overflade kan være.
Der er ikke to arters frø, der er ens.
De her billeder har fået kunstige farver -
- men mange af deres former kan ikke forklares.
Nogle strukturer har en klar funktion.
De hjælper frøet med en af dets vigtigste opgaver. Spredning.
Mange frø er afhængige af dyr som kurerer.
Hackelias deflexa var. americana sætter sig på dyrenes pels -
- med kroge og torne med modhager.
De fantastiske pigge hos sådanne blaffere -
- har givet inspirationen til opfindelsen af velcro.
Nogle frø bærer på en lille pakke med nærende fedtsyrer.
Det får en myre til at tage det med til et bo under jorden.
Der kan frøet, der har givet sin fede belønning til myrerne -
- spire i sikkerhed.
Orkidéfrø er yderst små, og der produceres millioner af dem.
De flyver af sted som støv.
Det her meget større frø har derimod en stor flad membran -
- der fungerer som en vinge. Derfor kan det flyve langt med blæsten.
Castilleja chrysanthas frø har en bikages struktur.
De komplicerede former gør, at frøet kan fange det mindste vindpust -
- udnytte luftstrømme og komme langt væk fra sin moderplante.
Men disse billeder afslører også, hvor stærk frøets ydre kapsel er.
Den styrke kan være nøglen til alle planters overlevelse.
Frø kan nemlig overleve alle slags påvirkninger.
Den her kaldes nålepude, og den vokser i Sydafrika.
Og det her eksemplar er et mirakel.
I 1803 erobrede et britisk krigsskib -
- et hollandsk handelsskib på vej hjem fra Kap det Gode Håb.
I lasten fandt man en pakke med frø.
Tilbage i Storbritannien blev frøene sendt til Tower of London.
Men til sidst endte de her i Kew.
Og et af dem spirede og blev til denne plante.
Efter 200 år. Det viser, hvor længe frø kan overleve uden hjælp.
Evnen til at leve videre -
- har givet inspiration til Kews nyeste projekt.
Målet er at sikre overlevelse -
- for alle tilbageværende plantearter på Jorden.
Arbejdet gøres under jorden i en labyrint af forseglede hvælvinger -
- som er indkapslet i stål og beton.
Det kaldes Kew Millennium Seed Bank. Kews frøbank.
Indholdet er så værdifuldt -
- at det kan modstå en bombe eller et flystyrt.
Derinde er der frø fra hele verden.
Så meget som 10 procent af alle kendte arter i verden -
- er repræsenteret derinde.
Selve hjertet i frøbankprojektet er denne enorme fryser -
- som er fuld af frø i forseglede glas.
Forholdene er perfekte til langvarig opbevaring.
Men arbejdet gavnes af frøenes natur.
I frøstadie befinder en plante sig i dvale.
De venter på de rigtige forhold til at spire.
Inde i hvert frø er der et næringsforråd.
Udvendig er der en hård skal, der beskytter mod skader.
Et frø er faktisk en slags tidskapsel -
- som kan leve i et årti og somme tider i flere hundrede år.
Formålet her er at forlænge perioden så meget som muligt.
For at kunne gøre det rengør man frøene -
- tørrer dem og lægger dem i disse glas.
Så opbevarer man dem her ved minus 20 grader.
Hvor længe de overlever under disse forhold, er der ingen, der ved.
Men de gør det helt sikkert i meget lang tid.
Nye eksemplarer ankommer til frøbanken hver dag.
Først identificeres de i mikroskop -
- af chefmorfolog dr. Wofgang Stuppy.
Ifølge den seneste rapport fra Israel -
- har man fundet dadelfrø i kong Herodes den Stores palads i Masada.
De spirede efter 2000 år.
Det er altså muligt, og det er det princip -
- som frøbanken bygger på.
Frø kan overleve i årtusinder om nødvendigt.
Man kender ikke til livslængden hos de fleste frø.
Så de kontrolleres regelmæssigt.
Frøprøver fjernes periodisk fra hvælvingen for at spire.
Hvis de fleste vokser, kan hele partiet blive et årti til.
Sommetider dumper man med en prøve.
Som med de her anemonefrø, der trods de sterile forhold -
- bliver kvalt af svamp.
Når det sker, må forskerne finde ud af hvorfor -
- og hvordan de skal forhindre, at det sker igen.
Frøbankprojektet er stadig i sin vorden -
- men der er beviser for, at man ikke har nogen tid at spilde.
Der er allerede frø her fra planter, der nu er uddøde i naturen.
Mange mennesker forstår ikke -
- at hvis en art er uddød, er den borte for altid.
Fem masseudryddelser er indtruffet i Jordens historie.
Efter hver gang tog det mellem fire og 20 millioner år -
- for den biologiske mangfoldighed at nå op på samme niveau.
Vi kan ikke vente i fire millioner år på, at naturen skal komme sig.
Hvis vi ikke har frøene her, og en planteart uddør -
- vil menneskeheden aldrig mere se den.
Gudskelov bruges der mange ressourcer på frøbankprojektet.
I de kommende årtier vil de her hylder blive fyldt op.
Der er rigelig plads her til at opbevare frø -
- fra alle plantearter på denne planet.
Frøbanken er ikke kun en forsikring mod den ultimative katastrofe.
Den har enorm stor værdi allerede nu.
For hvor vi end opdager, at en plante er ved at uddø -
- kan vi øge antallet ved hjælp af frø herfra -
- og sikre os, at ingen plantearter behøver at uddø.
Man vurderer, at der er 400.000 forskellige plantearter på Jorden.
V har ingen mulighed for at vide, hvordan de alle lever.
Men her i Kew Gardens -
- en af den videnskabelige botaniks fødesteder -
- er vi begyndt at få et indblik i deres sære verden.
Kew er stadig i forreste linje af forskningen -
- som ikke kun hjælper os med at forstå planter -
- men også beskytter dem i al deres fantastiske variation.
Her kan vi se, hvordan planter fra alle slags miljøer -
- på indviklede måder er forbundet med dyr ...
... og med svampe.
Planterne giver ikke kun skønhed til verden -
- men de er forudsætningen for alt liv på Jorden.
Tekster: Lars Steen Olsen www.sdimedia.com