Tack för allt.
Jag är ledsen att jag har dragit på er såna bekymmer.
Vi har varit med om värre.
Var försiktig i Madison.
Baldwin håller tillbaka Församlingen så länge det går -
- men det rör sig knappast om mer än ett par dagar.
Men det här är inte hans strid, utan din.
- Behöver du nåt, finns jag här. - Tack, maman.
Ska vi bege oss?
DET BÖRJAR MED FRÅNVARO OCH LÄNGTAN
DET BÖRJAR MED BLOD OCH RÄDSLA
DET BÖRJAR MED...
Välkomna till Madison
Hemma igen.
Om hösten visar Madison sin allra bästa sida.
Det är ingen här. Jag sa att vi var på väg.
De ville ge oss lite tid för oss själva med huset.
Det har hänt att huset har uppfört sig illa gentemot besökare.
De låter det vänja sig vid dig.
Är det hemsökt?
Vi är häxor. Det är klart att det är hemsökt.
Okej.
Vad är det kapabelt till?
Dörrar slår igen, lampor flimrar...
En gång var hela övervåningen försvunnen i en hel vecka.
Kul att se dig med, Tabatha.
Var lugn, det är inte dig jag ska ställa till svars.
Domenico lyckas inte hämta hit henne, du lyckas inte hämta hit henne...
Så vad gör vi nu?
Har hon försvunnit, menar du?
Och det ska vi tro på?
Du verkar märkvärdigt intresserad av Diana Bishop, Agatha.
Är det nåt du vill berätta för oss?
Mitt intresse rör Livets bok.
Du lovade att Diana skulle svara på våra frågor.
Det kommer hon att göra.
Så snart vi finner Satu och för hem henne och Diana.
- Har Satu Diana? - Det verkar tyvärr så.
Mitt herrskap...
Vårt team upprepade formlerna och fick exakt samma resultat.
Vi ser två distinkta signaturer.
Satu är med en annan häxa.
Tror vi att Diana är allierad eller hennes fånge?
Det är dessvärre oklart.
Låt oss fortsätta söka dygnet runt. Jag vill att vi hittar henne.
Varför är inte Gerbert här? Vet du var han är?
Ta vägen förbi miss Durand. Ta reda på var han är.
Ni andra kan åka hem.
- Låt oss fokusera på våra egna. - Det är min avsikt.
Diana, älskling!
Har huset låst er ute?
Jag sa ju att huset skulle ogilla honom.
Huset tycker bra om honom.
Säg sanningen.
Har ni hela tiden vetat vad som var fel med mig?
Vi kan väl gå in?
- Nej, berätta nu! - Vad är det här?
- Visste ni att jag var trollbunden? - Va?
Jag hade mina aningar, ja.
- Vem gjorde det? - Diana, du måste förstå...
Vem? Vem gjorde det?
Rebecca och Stephen, hjärtat. Dina föräldrar.
Nej, Em! Det tror jag inte på. Rebecca skulle aldrig försätta...
Säg bara varför! Vad är det för fel med mig?
Älskling, det är inget fel med dig.
Nej, man gör inte så utan anledning. Inte mot sitt barn, inte mot nån.
Tro mig, Diana. Du gjorde inget fel.
Församlingen skulle ha testat dina krafter när du blev myndig -
- som de gör med alla andra, men Knox ville inte vänta så länge.
Han var besatt av tanken på att du hade ärvt din mors krafter.
Rebecca och Stephen ville inte släppa honom nära.
Därför kom de hit, för att undkomma honom.
Vad Rebeccas anledning än var, så gjorde hon det för att skydda dig.
Du var hennes allt. Stephens allt också.
De älskade dig, Diana. De älskade dig.
Jag var en halv människa i alla år. Och du sa ingenting.
Jag litade på att hon bad mig bevara hemligheten av en anledning.
Jag litade på det hon ansåg var bäst.
Är det allt? Är det allt du vet?
Det är allt, jag lovar!
- Låt henne gå. - Ursäkta mig?
- Vad i helsike? - Vad händer med huset?
Det är Peter Knox. Han har hittat oss.
- Huset försöker skydda oss. - Vi har ingen tid...
Mamma? Varför är du ledsen?
Jag är inte ledsen, hjärtat.
Jag är här för att berätta din favoritsaga.
Om förtrollade band och en skuggsvept prins.
Du måste ligga stilla om du ville höra den, okej?
En gång i tiden fanns en ung häxa.
En tapper ung häxa...
- ...inlindad i osynliga band... - Elementens väktare, jag åkallar er.
- ...i regnbågens alla färger. - För att skydda dig binder vi dig.
- Elementens väktare, jag åkallar er. - Du måste ligga still, hjärtat.
För att skydda dig binder vi dig...
Banden som var lindade kring häxan var speciella band...
Mamma, jag tycker inte om det här.
Elementens väktare, jag åkallar er...
- Var inte rädd, älskling. Se på mig. - Mamma...
Banden skulle skydda flickan mot häxor som avundades hennes krafter.
En dag, när hon var vuxen, mötte hon den skuggsvepte prinsen...
Mamma...
Vad har vi gjort? Magin är det som definierar oss.
Hon är säker, hon är vid liv. Vi hade inget annat val.
Om hon skulle behöva den en dag så hittar hon den igen.
Mamma? Kan du berätta klart sagan?
Han lägger handen på ditt huvud ett par minuter, det är allt.
Du behöver inte göra nånting och det kommer inte att göra ont.
Vi är här ute, älskling. Okej?
Hej, Diana. Jag heter Peter. Kom hit.
Du behöver inte vara rädd. Vi ska bara ta en titt inuti dig.
- Ut på äventyr! - Den är så tung.
Rebecca, du har varenda bok som tryckts i resväskan.
Kom, ge mig en kram.
- Vi är hemma igen om ett par veckor. - Varför behöver ni åka?
Om Peter kommer tillbaka är det oss han söker, inte Diana.
Ta hand om moster Sarah.
Rebecca, vad är det som försiggår?
- Snälla, fråga inte. - Okej.
Okej. Då så!
Kan jag få min väska, älskling? Får jag en kram?
Vi är tillbaka innan du vet ordet av. Uppför dig nu.
Hej då!
- Hej då! - Hej då!
Kom nu! Varm choklad med marshmallow!
Diana...
Mamma...
Det är inget fel på dig, Diana. Det har det aldrig varit.
Vanligtvis är betrollningen...
...definitiv.
Man trollbinds för livet till dess personen befriar en.
Men inte du.
Nej, de verkar ha knutit den till nödvändighet.
Om jag fick problem -
- kunde jag ännu frammana min magi. Jag var inte ensam.
Matthew, du var med i deras berättelser.
Kan trollformeln även ha varit knuten till mig?
Till mitt behov av dig.
De visste att jag skulle bli förälskad i dig.
Kaffe, Sarah?
Jag trodde att hon skulle komma hem och själv berätta det för dig.
Men sen så... begravde vi dem...
...och det verkade inte längre spela nån roll.
Vi hade fullt upp med att överleva.
Jag misstänkte att nåt var fel med Dianas magi.
Jag menar, du såg själv hur krafterna kom och avtog.
Och det liknade inte berättelserna -
- om trollbundna häxor som berövas all styrka.
Bara tanken på att säga det högt till dig...
Att berätta för dig att jag trodde att Rebecca trollbundit sin dotter...
Jag ville inte göra dig mer ledsen.
Hon litade inte på mig, Em.
Men älskling, så var det inte!
- Jo, det var det. Och det är okej. - Nej, nej...
Hon kände oss alltför väl.
Hon visste att du skulle vara försiktig och tålmodig -
- och att jag skulle vråla av vrede och ge mig efter Knox med kniv.
- Det borde du kanske ha gjort. - Än är det inte för sent.
Sarah, snälla, se på mig. Snälla, se på mig.
Hon litade på dig. Det gjorde hon, älskling.
Hon litade på att du skulle ta hand om henne -
- att du skulle försvara henne medan hon var borta.
Och det är precis vad du gjorde.
Älskling, snälla, gråt inte.
Å, Satu...
Var i...?
Vem är det...? Vem där?
Du dödade Rebecca Bishop och Stephen Proctor.
Var är Diana?
Du sa att öppningsmagi även påverkar besvärjaren.
Du visste det, eftersom du själv har använt dig av magin.
Två gånger.
Du öppnade dem för att komma åt krafterna du inte fann i dottern.
- Har jag rätt? - Nej.
Fann du det du sökte?
Nej, eftersom kraften aldrig tillhörde dem.
Den tillhör Diana.
Nej! Jag testade henne!
Ja, det gjorde du. Och du såg den inte.
För hon har trollbundits.
Det måste vara så.
Diana är inte ens medveten om sina krafter, om vad hon är.
Du skulle ha sett det, Peter.
Det kan bara ha varit dem. De gjorde det.
Föräldrarna? Är du säker?
Rebecca kunde ha blivit Församlingens ledare.
Hennes väg var utstakad.
Då kunde vi verkligen ha utmanat de Clermont-familjen.
Men Stephen...
Jag har aldrig träffat en så förtegen, självisk häxa.
Han tog sig in i hennes huvud och därmed var det över.
Vårt stora hopp... Försvunnet.
Du älskade henne.
Det var aldrig mitt avsikt att döda honom, om du tror det.
Du älskade henne. Men krafterna du kunde förnimma...
Du älskade dem ännu mer.
Jag ville också komma åt dem. Därför svek jag dig.
Därför drevs jag att öppna Diana, trots att det tömde mig på krafter.
De kommer väl tillbaka?
Ge det tid. Och vila.
Peter, det finns en profetia om vampyrernas undergång.
Och jag tror att den är knuten till Diana.
Vilket betyder att det där odjuret...
Vi måste få bort henne från honom. Oavsett kostnaden.
Bota feber? Laga ett läckande tak?
Det här är ju barnramsor! Var är formlerna för självförsvar?
- För en sköld kring ett hus? - Det är inte möjligt.
De har inte fungerat på generationer.
Jag vet att du är rädd för att Knox ska hitta er.
Jag oroar mig över Dianas krafter. Hon behöver lära sig kontroll.
Du må tycka att formlerna är befängda men de lär ut kontroll.
Sarah, häxan kom för att döda henne!
Nästa gång är hon inte ensam. Det här räcker inte på långa vägar!
Jag vet att du försöker skrämma mig men jag är redan rädd!
Och jag gör så gott jag kan.
Du har rätt, Sarah. Jag behöver lära mig kontroll.
Jag går tillbaka till grunderna och börjar om från början.
Och du kan lära mig självförsvar, Matthew.
Så att jag kan använda magin mot våra fiender.
Säg inte bara orden, okej? Fokusera på det du vill åstadkomma.
Du ska känna det, väck kraften i dig.
- Det kommer, hjärtat. Försök igen. - Okej.
Jag kunde ha svurit på att skrinet är från 1600-talet.
Visst är det fint? Det är en present från Dianas pappa.
Han kunde resa i tiden.
Stephen hade nog varit mer diskret med sina souvenirer -
- om han vetat att en vampyr skulle komma på besök.
Reste han ofta tillbaka i tiden?
Alltmer sällan när de fått Diana.
Men han tog alltid med sig Rebecca när hon fyllde år.
Är det så enkelt?
Jag vet inte om det är enkelt, men...
Det är en sak att hoppa tillbaka några minuter -
- men att resa längre tillbaka i tiden...
Han sa att han behövde tre föremål från den tid och plats...
- Sarah. - Såja... En gång till.
- Inte mycket till kontroll. - Ingen fara, jag släcker den.
Ej luft åt eld, ej flammors sken. Ej luft åt eld...
Okej, en gång till.
- Du måste gå härifrån. - Varför då? Han är inte här.
Varför tar du inte till flykten?
Han är bortrest, du har nycklarna...
Är det bara tanken på Matthew som får dig att stanna?
Du förstår inte mig eller Matthew.
Men det gör Gerbert, inte sant?
Baldwin påstår att Satu har Diana.
Jag tror att han ljuger.
- Varför skulle han göra det? - Det är en bra fråga.
Du tror att Diana är med Matthew.
En gång lyckades jag komma över Dianas personakt.
Jag kan nog komma över den igen om du vill utforska alternativen.
Varför skulle du göra det? Vad har du att vinna på det?
Jag föddes här i Venedig. Visste du det?
Det är mitt enda hem. Så jag ser till att Baldwin är nöjd -
- eller Gerbert, eller vem det nu är som drar i trådarna den dagen.
Men du? Du kan åka vart du vill.
Jag... minns inte mitt hem.
När såg du Matthew senast?
Det måste ha varit decennier sedan.
Gerbert kontrollerar dig inte. Det är han som gör det.
Jag ska se till att du får akten. Antingen letar du upp Matthew -
- eller så bränner du den och bevisar att jag har fel.
I vilket fall så blir du fri.
Diana, det här är lätt. Lita på mig!
Lätt för dig och Em, inte för mig.
Vi är bägge för oroliga.
Din magi fungerar inte på samma sätt som min, Sarah.
Du kan inte hjälpa mig med det här!
Vi borde nog ta rast.
- Kom igen... Förlåt! - Nej!
- Vad i...? - Diana?
Diana!
Tänk om det var Satu? Vi vet inte hur kraftfull hon är.
Tyst.
Jag hör henne. Hon är oskadd.
Vad hände?
Jag vet inte. Jag...
Jag behövde gå ut och ta lite luft och plötsligt var jag här...
Tror du att du kanske reste i tiden?
Jag menar allvar. Du var varken där eller här -
- för jag hade hört ditt hjärta.
Även om jag hade haft förmågan så skulle jag inte veta hur man gör.
Du vet väl att din far kunde resa i tiden?
Hamish, tack för att du tar emot mig.
Du sa att det rör Sophie?
Hon vill prata med Matthews häxa - Diana Bishop.
Sophies föräldrar var häxor.
Jag inser att det låter galet, men det är sant.
Du vet vad jag riskerar genom att ens berätta detta för dig.
Just nu är Nathaniel och Sophie säkra eftersom de är anonyma.
Tror du verkligen att Diana är...
- Demonernas befriare? - Sophie gör det.
Det är så mycket vi inte förstår.
Om demoner kan födas av häxor -
- om blandväsen är möjliga -
- så är allt vi vet om vår sort... Vi kan inte längre vara säkra på nåt.
Tänk på vad det innebär för oss.
Demonerna kan äntligen få den status och förståelse som vi förtjänar.
Jag är Herren.
Och det finns ingen annan. Utom mig finns ingen Gud.
För vi vet att från öster till väster -
- finns ingen annan Gud än jag.
Jag är Herren och det finns ingen annan.
Jag formar ljuset och skapar mörkret.
Är du här för att bikta dig, Gerbert?
Min samvete är rent. Jag hoppas att din familj mår bra?
Å, ska vi prata om Frankrike?
Jag antog att det ämnet var ett nollsummespel.
Inte alls.
Det var Juliette här som erbjöd Satu möjligheten att använda La Pierre.
Jag fick själv reda på illdådet...
...alltför sent för att hinna ingripa.
Miss Durand tar sällan initiativ på egen hand.
Inte när det gäller din bror.
Berätta om ditt möte med Satu.
Du berättade för mig att du erbjöd Satu slottet.
Du ville sätta Diana på plats. Kommer du inte ihåg?
Nej, det gör jag inte.
Juliette!
Juliette?
Du behöver bli snabbare på att uppfatta var faran är.
Vilken är den återkommande konstanten när dina krafter fungerade?
Behov. Ett enkelt, instinktivt behov.
Du tänkte inte, du kände.
Fan!
- Förlåt, gick det bra? - Nej!
- Du blöder. - Det är ingen fara.
Jag ska inte göra dig illa.
- Se på dig... - Nej, Diana.
Nej, jag har en idé.
Minns du den där kvällen vid floden?
När du sa till mig: "Gå långsamt förbi mig."
Du sa: "Spring inte."
Fan!
Jag behövde nog bara höja risken.
Försiktigt, det är din första landning.
Vad är det?
Det har funnits två kvinnor. Två människokvinnor.
Det var inte så här, inte som vi...
...men jag älskade dem.
Och jag sa...
...till dem bägge att de var säkra med mig.
Och jag trodde på det.
Om jag någonsin gör dig illa...
Matthew, du kommer aldrig att göra mig illa.
Jag är ingen människa. Jag är kraftfull.
Och du kommer inte att göra mig illa eftersom du inte vill det.
Du kan inte göra mig illa. Jag låter dig inte göra det.
Var snäll, Miriam.
Om vi är här för att vakta stället behöver vi väl knappast gå in?
Nej, men det vore inte särskilt sällskapligt av oss.
Hej! Ni måste vara Miriam och Marcus?
Jag heter Emily. Det här är Sarah.
Vi är glada att ha er här. Stig på!
- Efter dig. - Mi casa es su casa.
Hur i all världen kan nån tro att ni är människor?
Sarah, du är inte så diskret själv.
Du sänder ut vågor av bomörtsdoft.
- Stör du dig på nåt, grabben? - Nej, det är bara det att...
Du är så lik din namne.
Sarah Bishop, din anmoder.
Hon lärde mig spjälka ett brutet ben under slaget vid Bunker Hill.
Fascinerande, Marcus. Kände du henne väl?
Det räcker, Em!
Kan vi sluta låtsas att detta är ett sällskaplig besök?
Vampyrer som skyddar Bishops mark? Det kommer inte att fungera.
Jag menar se på er! Det kommer att pratas om det.
Vi kunde lika gärna skicka upp en lysraket.
- Med all respekt, Sarah... - Med all respekt, Matthew.
Jag har fått nog av att du säger "med respekt" -
- och sen gör eller säger som du själv behagar.
- Vad är det som pågår? - Huset är förtrollat.
Huset tycker inte om att vi bråkar.
En märklig doft. Jag kan inte placera den.
Diana, du behöver den här Från pappa
- Vill du vara ensam? - Nej.
- Är det vad jag tror att det är? - Ashmole 782.
En av de utrivna sidorna.
Skulle nån ha postat den till dina föräldrar?
- Vad betyder det? - Hon bär Matthews emblem.
- Låt mig... - Får jag...?
Sa du inte att sidorna i Oxford hade dold text?
Orden flyttade sig så snabbt att jag inte hann läsa dem.
Om den rivits ur boken förklarar det varför magin inte fungerade korrekt.
- Vi måste ta den till ett labb. - Det behövs inte.
Jag har ett destillationsrum och rätt trollformel för det.
Du?
Oj, då... Tekniska problem?
Du kan väl följa med mig?
Venedig är inte rätt plats för en kraftlös häxa.
Herregud... Jag känner igen handstilen.
Han skrev i handskriften.
Din far? I Livets bok?
Första sidan hade två inskrifter.
En i bläck, av Ashmole, och en i blyerts.
"I två delar: den första Anatomisk, den andra Psykologisk"
Psykologi existerade inte på Ashmoles tid.
Nej, jag vet. Jag antecknade att det hade skrivits dit senare.
Varför i all världen skrev min pappa i Livets bok?
Och du såg honom utanför Bodleianska biblioteket.
Det var kanske hans avsikt att du skulle känna igen handstilen.
Kan det vara så att han är anledningen till -
- att ingen annan än du kan frambesvärja handskriften?
Jag har fortfarande svårt att tro på att han kunde resa i tiden.
Det var kanske hans avsikt att allt detta skulle ske?
Jag tror att han vill att du ska förvalta Livets bok.
Varenda sida av den.
Bravo, Domenico.
Var är hon? Vad har du gjort med Satu?
Vad händer nu?
- Samlar du Församlingen igen? - Inte än.
Låt oss ta lite vin.
Därefter kan du väl föra henne till baksidan av byggnaden?
Jag har alltid trott att du avskyr Matthew.
Det här passar honom, inte sant?
Att vi fokuserar på vår felande häxa istället för på hans.
Satu inkräktade på min fäderneärvda mark.
Jag vill se henne lida innan Församlingen avgör hennes öde.
Jag tror att jag behåller henne. Bara för stunden.
- Vad är du ute efter, Domenico? - Ingenting.
Ingenting i dag, men i morgon eller övermorgon - vem vet?
Jag hör av mig.
- Såja, Diana. - Okej...
Öppna ditt sinne. Tänk inte. Låt dina krafter förnimma mig.
Vore det inte roligare om du kom ut och kysste mig?
Okej.
Okej...
Jag känner en vampyrs närvaro.
Fuska inte, okej?
Stå kvar där du är.
Du måste vara Diana.
Vi har aldrig sett en så kraftfull häxa.
Krafter vi trodde var utdöda har överlevt i henne.
- Baldwin höll mig fången här. - Han har gått för långt.
Han kan konsten att slåss men det kan även vi.
Riddarna måste utmana Församlingen.
Det skulle så split i de Clermont-familjen.
Och om vi reste i tiden?
Det måste finnas en plats där jag kan lära mig min magi.
- Det blir en sjuhelvetes strid. - Jag har stridit hela mitt liv.
Var är Matthew Clairmont och Diana Bishop?
Han är döende.