NETFLIX ESITTÄÄ
Joulukuun 20. päivä on vuoden pahin päivä -
matkustaa John F. Kennedyn lentokentän kautta.
Sinä päivänä saapuu ja lähtee yli 193 000 matkustajaa,
check-inissä on 23 minuutin viive -
ja turvatarkastuksessa joutuu jonottamaan pahimmillaan 117 minuuttia.
Kaikista tänä rasittavana päivänä rasitetuista matkaajista...
Anteeksi.
...vain yhden tarinalla on merkitystä.
Koska se matkustaja on tänään myöhässä.
Anteeksi.
Hadley Sullivan myöhästyy Lontoon-koneesta neljä minuuttia.
Odottakaa! Tässä minä olen.
Anteeksi. Myöhästyitte.
Lennolla TA-5120 on 367 henkeä.
412 matkalaukkua, 344 käsimatkatavaraa,
neljä eläinystävää ja 62 niskatyynyä.
Nämä matkustajat matkustavat yhdessä kuusi tuntia ja 47 minuuttia,
kokonaan ilman Hadleytä.
Ehkä on huonoa onnea myöhästyä lennolta neljä minuuttia.
Mieluummin ehkä ajattelisi, että kaikki tapahtuu syystä.
Hadleylle nuo neljä minuuttia eivät ole epäonnisia lainkaan.
Sillä hyvin pian tyttö ja poika tapaavat toisensa,
ja se muuttaa kaiken.
Mutta sanottakoon,
että tämä ei ole tarina rakkaudesta.
Tämä on tarina kohtalosta.
Tai tilastoista.
Riippuu siitä, kenen kanssa puhuu.
Tyttö on Hadley Ella Sullivan.
20-vuotias. 165 senttiä pitkä.
Hän on 21 % ajasta myöhässä,
mikä on myös keskimäärin hänen puhelimensa akun lataus.
Hän pelkää kolmea asiaa: majoneesia,
pieniä tiloja ja hammaslääkäreitä.
Yhtä asiaa hän ei ollut tullut ajatelleeksi pelätä.
Lukukaudeksi vain.
Isä, olet menossa opettamaan runoutta Shakespearen kotimaahan.
Miten et ole löysät housussa? - Kyllä minä olen.
Tosi mahtavaa.
Olen aina halunnutkin ulkomaille... - Kuule,
kulta, sinä ja minä jäämme tänne.
Miksi?
Hän ei voinut myöntää sitä, mutta hänen pelkolistallaan -
avioero nousi äkkiä paljon majoneesia korkeammalle.
Saamme teidät kyllä seuraavalle lennolle.
Siellä on vapaana kaksi ykkösluokan paikkaa.
Milloin se lähtee?
Puolentoista tunnin päästä. Saapuu Lontooseen klo 9.55.
Isän häät ovat keskipäivällä. - Haluatteko miettiä?
Jos ihan pienen hetken?
Minä vain... Anteeksi, hetki vain.
Hetki...
Kulta, hei. Mitä nyt?
Hei, myöhästyin lennolta. - Mitä?
Pääsisin seuraavalle,
mutta vain ykkösluokkaan, ja tuloaika on klo 10.
Huomennako?
Ei, tänään. Lennän komeetalla. - Hadley.
Anteeksi.
Osta lippu, niin maksan sinulle.
Ei tarvitse. -Älä höpsi.
Ei sinulla ole varaa. - Hyvä on. Kiitos.
Minun pitää mennä.
Selvä. Tekstaa, kun laskeudut.
Okei.
Heippa. - Heippa.
Yksi ykkösluokan lippu Lontooseen, kiitos.
Kiitos.
Anteeksi.
Se ei toimi.
Siksi se on vapaa.
Niinpä tietysti.
Mitä?
Ei mitään. Kiitos.
Huomio, matkustajat lennolle AI-3670...
Voit lainata tätä.
Kuten ehkä arvasitkin, tässä on se poika. Oliver Martin Jones.
22-vuotias, 1,8 metriä pitkä.
Hän on ajoissa 94 % ajasta,
mikä on myös keskimäärin hänen puhelimensa akun lataus.
Hänkin on aina pelännyt kolmea asiaa:
pöpöjä, pimeää -
ja yllätyksiä.
Tässä on se käärö...
Käärö? - ...johon on kirjoitettu -
jokaisen nimi, joka on kelvollinen -
kaikkeen...
Se ei ole toistaiseksi levinnyt.
Oikealla hoidolla hän voi hyvin selvitä.
Näitä on joskus vaikea ennustaa.
Silloin Oliver päätti, ettei häntä enää sillä tavalla yllätettäisi.
Kaikki analysoidaan nykyään big datan avulla,
sosiaaliset ympyrämme, ostotottumuksemme, jopa askeleemme.
Lopulta käy niin, että jonain päivänä elämämme on täysin ennustettavissa.
Kyllä yllätyksiä silti aina tulee.
Ei, jos on tarpeeksi dataa.
Kun pelkää yllätyksiä,
ei halua jättää mitään sattuman varaan.
Voit lainata tätä.
Tai siis kunnes tapaa amerikkalaistytön, jonka akku on lopussa.
En jaa elektroniikkaa ennen kolmansia treffejä.
Selvä. Onhan se aika intiimiä.
Omani on täynnä. Voit käyttää sitä.
Kiitti. Minä...
Akku ei kestä.
Se kaipaa varmaan huoltoa.
Akku kestää äärellisen määrän latauskertoja.
Oletko tekniikkavelho, vai? - Matikkanörtti.
Opiskelen Yalessa tilastotiedettä.
Hienovaraisesti kehaistu.
Minkäs brittinä teet.
Olen muuten Oliver.
Kuten Twist.
Amerikkalaisetko muka sivistymättömiä?
Ehdottomasti. Satun vain olemaan Dickens-fani.
Olen Hadley.
Hauska tutustua.
Samoin.
Mitä opiskelet, Dickens-fani Hadley?
Kirjallisuuttako? - En ole -
vielä päättänyt.
En herännyt yhtenä aamuna ajatellen, että alanpa verojuristiksi.
Käykö niin kenellekään?
Verojuristeille. Varmaan.
Minne olet matkalla?
Lontooseen. Entä sinä?
Sinne myös. Minun pitäisi...
Pitäisi jo olla ilmassa. Tulin neljä minuuttia liian myöhään.
Sanoisin, että kohtalo määräsi, mutta taisit itse päättää myöhästyä.
Aioin lähteä tästä syömään.
Tuletko mukaan?
Vai onko se kolmansien treffien juttuja?
Ei, syömään kyllä lähden.
Yleensä ikuisen myöhästelynsä ja tyhjän akkunsa takia -
Hadley kohtasi vaikeuksia.
Tänään hän kohtasi Oliverin.
Oletko menossa jouluksi kotiin?
Oletan, että Lontoo on kotisi.
Totta puhuen haluaisin jäädä tänne tekemään tutkimustani.
Mitä sinä tutkit?
Lennoilta myöhästyvien amerikkalaisten osuutta.
Hulvatonta. Tosi hauskaa.
Ällöttävää.
Voin antaa desinfiointipyyhkeen.
Likaista, virratonta puhelintasi varten.
Kiitos.
Olen aina inhonnut lentokenttiä. - Niinkö?
Minä rakastan niitä.
Miksi? - Siellä ei ole oikein missään, sitä on -
ei-kenenkään-maalla.
Kuulostaa kivalta.
Kuin kiirastuli.
Inhoat hiilareita?
En, vaan majoneesia.
Niinkö? - Niin.
Se on kuvottava mauste. - Minäkin inhoan sitä.
Se on toinen kolmesta pahimmasta pelostani.
Mitä ne muut ovat? - Hammaslääkärit ja pienet tilat.
Olet ajatellut asiaa. - En juuri.
Jos kysyisin, mitä pelkäät,
tietäisit sen ajattelemattakin. - Mistä tiedät, etten ole peloton?
Koska syöt leikkeleitä haarukalla ja veitsellä.
Anteeksi, pakko vastata. - Vastaa vain.
Yhdeltätoistahan sinä tulet? - En, vaan klo 10. Meilasin sinulle.
Niinkö?
Kuntosalin wi-fi on surkea.
Sinulla on yksi tehtävä. Hae minut klo 10.
Tulen kyllä.
Minulla on sinulle muuten pieni ylläri, eli ole valmiina.
Mitä? En pidä yllätyksistä.
Tämä on hyvä. Et voi suuttua.
Et voi, koska varoitin.
Millä ihmeen logiikalla? Luther, en halua yllätyksiä.
Sinusta ne ovat aina hyviä. Eivät ne ole.
Sori, yhteys pätkii. Ei kuulu.
Luth. Luther!
Pahoittelut. - Ei haittaa.
Siis jos klaustrofobia on yksi suurimpia pelkojasi,
miksi olet lähdössä seitsemän tunnin lennolle?
Se on hyvä kysymys.
Häät.
Sinulla myös? - Aivan.
Tuo on itse asiassa oloasuni.
Tykkään rentoutua prässätyssä puvussa.
Ymmärrän. Rypyt ovat stressaavia.
Kuulutettiinko lentomme? - Nyt jo?
Hitsi, en voi taas myöhästyä.
Reppu. - Haen sen.
Kiitos.
Ystävällistä.
Odottakaa!
Hienoa. Täällä ollaan. Ehdittiin.
Kiitos.
Olet vikkelä.
Tämä on minun.
Siistiä.
Istun taaempana...
Iltaa. Löytyikö paikka?
Kyllä, tässä se on. Kiitos. - Selvä.
Anteeksi. - Toki.
Kiitos.
Voin laittaa sen. - Kiitos.
Anteeksi.
Kuntosali kutsuu.
Anteeksi, hetki. Oli mukava tutustua, Hadley.
Joo.
Onnea matkaan. - Samoin.
"Onnea matkaan?"
Idiootti.
Iltaa. - Jep.
Anteeksi?
Niin? - Turvavyöni on rikki.
Saanko katsoa?
Ei.
Paikka.
Totta. Voi sentään.
Mitä?
Ette voi lentää ilman turvavyötä.
En voi lähteä. - Kyse on turvallisuudesta.
Onko muualla paikkaa? Köytän itseni vaikka ruumaan.
Odotahan. Katson, onko jossain tilaa. - Kiitos.
Äiti, hei. Myöhästyin lennoltani.
Pääsin seuraavalle, eli ei hätää.
Soitan, kun laskeudun. Rakastan sinua, heippa.
Kiitoksia paljon. - Eipä kestä.
Periaatteessa turistiluokasta ei siirretä ykkösluokkaan,
mutta sinua nyt onnisti.
Hadley.
Oliver.
Mitä sinä... - Turvavyöni oli rikki.
Minut piti siirtää. - Anteeksi.
Tunnetteko te toisenne?
Joo... - Tavallaan.
Tämä siis todellakin on onnenpäiväsi.
Tämä oli yllätys.
Luulisi sinun ennustaneen tämän, herra Ennusteanalyysi.
Okei. Hyvin lohkaistu.
Näppärää.
Saako täällä aina pyjaman?
Ensi kerta ykkösluokassa minullekin.
Haittaako, jos...
Oi, kiitos. - Hinkkaan sinut...
En sillä tavalla.
29 % lentokoneista on huonosti siivottu.
Tuon keksin itse.
Kuuden tunnin ja 47 minuutin aikana -
Hadley Sullivan ja Oliver Jones rakastuvat.
Mutta 18 minuuttia laskeutumisen jälkeen -
he joutuvat väkijoukossa eroon eivätkä tapaa enää koskaan.
Elleivät kerro sukunimiään, numeroitaan tai osoitteitaan,
Instaa, LinkedIniä, Twitteriä, Facebookia.
Vaihtoehtoja on paljon.
Loistavaa.
Veteen tehtävän hätälaskun varalta -
istuimenne alla on pelastusliivi,
joka täyttyy automaattisesti.
Siinä on pilli huomion herättämiseksi -
sekä valo, jotta näytte pimeässä...
Mitä? - En ole nähnyt kenenkään lukevan noita.
Olet onnekas, kun pääsit viereeni. - Yleisesti ottaenko?
Ja hätätilanteessa.
Aivan, koska jos putoamme mereen,
kannat minut pitkänhuiskeana ulos täältä.
Koneen putoamisen todennäköisyys on yksi viidestä ja puolesta miljoonasta.
Todennäköisemmin kuolet automatkalla... - Vaihdetaanko aihetta?
Anteeksi. - Ei se mitään.
Matkustamohenkilökunta valmistautuu nousuun.
Pärjäätkö?
Mikä on lempivärisi?
Lempiruoka?
Lempieläin?
Oikeasti?
Anna tulla.
Keltainen, meksikolainen, koira. Omasi?
Sininen, curry ja linnut.
Linnut. Yäk.
Miten niin yäk? Ne ovat vapauden symboli. - Ne paskovat kaikkialle.
Samoin koirat.
Ne eivät ole karmivia.
Mikä on sitten lempinumerosi?
Kaksi. Entä sinun?
I.
Se on kuvitteellinen yksikkö. Miinus yhden neliöjuuri.
Niinpä. - Senkin nörtti.
Ehkä. Mutta se taitaa toimia.
Ai tekee hurmaavaksi?
Ei, vaan saan ajatuksesi muualle.
Mutta kiva tietää, että pidät hurmaavana.
Kapteeni sammutti juuri turvavyövalon,
eli matkustamossa voi nyt liikkua vapaasti.
Hetken päästä alamme tarjoilla...
Kiitos tuosta.
Eipä kestä.
Voin auttaa teitä.
Voi, kiitos, nuorimies. - Ei kestä.
Sait hyvän. - Kiitos.
Miten te tapasitte?
Itse asiassa me... - Lentoasemalla, uskokaa tai älkää.
Ihanko totta?
Hänen puhelimestaan loppui virta,
joten tarjosin ritarillisesti omaa laturiani.
Aloimme jutella.
Yksi asia johti toiseen...
Ja hän on ladannut akkujani siitä lähtien. - Teidän kahden onni.
Hyvää lentomatkaa. - Samoin.
Kerro lisää niistä häistä.
Ai niin.
Niin.
Isä menee uusiin naimisiin naisen kanssa, jota en ole ikinä tavannut.
Eli...
Menet siis isäsi häihin? - Jep.
Etkä ole tavannut morsianta.
En. - Miten niin käy?
No...
Se alkaa, kun isä saa töitä Oxfordista runouden opettajana.
Luvattuaan, että on siellä vain yhden lukukauden -
hän hakee avioeroa äidistä -
ja rakastuu Charlotte-nimiseen naiseen -
ja kosii tätä.
Sitten hän pakottaa minut, jota ei ole nähnyt yli vuoteen,
lentämään tinapurkissa meren yli,
jotta voin seisoa hänen vieressään mustelmanvärisessä mekossa.
Kamalaa.
Niinpä.
Jos se yhtään lohduttaa, puolet avioliitoista päättyy eroon.
Eli puolet ei.
Mutta sen todennäköisyys on hyvin suuri.
Tuonko oli tarkoitus lohduttaa?
Eikö se lohduta? - Ei.
Se on vain kurjaa.
Pahinta on se,
että isä menee kaikkien eteen -
ja tekee samat lupaukset, jotka hän juuri rikkoi.
Voihan ihminen rakastua uudestaan.
Mutta jos se on aitoa, miksi sitä täytyy niin todistella?
Miksi täytyy järkätä valtavat juhlat ja tehdä siitä kauhea numero?
Tosirakkaudessa ei ole kyse siitä.
Tosirakkaus on sitä, että löytää jonkun,
joka pitää kädestä, kun tulee kova paikka.
Siinäkö kaikki?
Ei häitä, ei avioliittoa, vain -
joku, joka pitää aina kädestä?
Suurin piirtein.
Minusta -
häät ovat lupaus.
Kaikki eivät lupauksiaan pidä.
No mutta,
sellaiset häät minulla.
Entä sinulla? Sano jotain dramaattista,
kuin että äitipuolesi nai setäsi tai vastaavaa.
Mitä saisi olla?
Herkullista kanaa ja vihanneksia vai -
hyvin kuivaa kalaa?
Kanaa, kiitos.
Taidan ottaa kal...
Kanaa.
Loistovalinta.
Jo toiset päivällistreffimme.
Asiat etenevät nopeasti.
VAPAA VARATTU
YHTEINEN YSTÄVÄMME CHARLES DICKENS
Onko hyvä?
Joo. Anteeksi, minä...
Voi luoja.
Siis... - Seksikäs, tiedetään.
Täydellinen. - Niin minustakin.
Söpö.
Et siis valehdellut Dickensistä.
Tätä en itse asiassa ole lukenut.
Joku näyttää lukeneen. - Joo.
Se oli isäni. Sain sen häneltä eron jälkeen.
Se oli meidän yhteinen juttumme.
Hän antoi minulle lempikirjojaan, joihin minäkin rakastuin.
Se on yksi hänen parhaistaan. Olen lukenut sen monta kertaa.
En pääse enää usein sinulle kirjoja suosittelemaan.
Jotkut ovat liian tärkeitä kadotettavaksi kaiken keskellä.
Kiitos.
Lähdetäänkö rinteeseen?
Joo.
Käyn vain pissalla.
"Onko parempi saada jotain hyvää ja menettää se kuin jäädä kokonaan paitsi?"
Siksi annankin sen takaisin.
Lukematta sitä?
Lukematta sitä.
Vai niin.
Haluatko alkaa leffaseuraksi?
Ekoilla treffeillä päivällinen ja siirappinen komedia.
Siirappinen komedia käy kyllä.
Kunhan on onnellinen loppu.
Tiedät, mitä tarkoitin.
Tarkoitin sillä... - Okei.
Että leffan hahmot...
Tykkään onnellisista lopuista.
LOPPU
Anna meidän tulla portille asti. -Äiti, olen 21. Ei!
Ole ahkera. Mutta muista pitää hauskaa.
Niin teen.
Ja muista syödä kunnolla. - Samat sanat.
Olen tosi ylpeä sinusta.
No niin. Mene.
Menehän sitten.
Elä elämääsi.
Koe suuri seikkailu.
Hyvästi! - Heissulivei.
Heippa!
Puhettako kirjoitat?
Niin.
Bestman?
Kuulemma.
Nukahditko?
Hetkeksi.
Mietin asiaa, eikä sinun kannattaisi palauttaa sitä.
Sitä kirjaa.
Miksei?
Olette historian valossa olleet aina hyvin läheisiä,
eli on todennäköistä, että annat hänelle vielä anteeksi.
Eli sama tehdä se nyt.
Sinä ja sinun laskelmasi.
Ne ärsyttävät myös veljeäni.
Sinullako on sisaruksia?
Yksi.
Kaksi vuotta nuorempi. Luther.
Asuuko hän Lontoossa?
Joo, äidin ja isän kanssa.
Kunnes muutama kuukausi sitten hän päätti ostaa räikeänvihreän Sprinter-pakun.
Ne ovat siistejä.
Kuulemma.
Oletteko te läheisiä, historian valossa?
Olet kova kyselemään. - No oletteko?
Äiti sairastui, kun olimme lapsia.
Eli joo. Mutta olemme hyvin erilaisia.
Ei hätää, olen jo tottunut siihen.
Onko äitisi nyt kunnossa?
Hän oli 14 vuotta oireeton, mutta se palasi.
Kurja juttu.
No joo.
Olet vaarallinen. Tiedätkö sen?
Minäkö?
Niin.
Olen liian rehellinen sinulle.
Täytyykin tästä kipaista veskiin ja ruveta nukkumaan.
Sama täällä.
Hyvät naiset ja herrat, kapteeni täällä.
Pudotamme korkeutta kohti Heathrow'ta -
ja laskeudumme noin 15 minuutin päästä.
Ohjaamo kiittää teitä, kun matkustitte kanssamme,
ja toivottaa teille mukavia päiviä Lontoossa.
Huomenta.
Aioin... - Tuntuu...
Anteeksi, sinä... - Ei.
Sano sinä.
Aioin vain kysyä...
Ne häät. Missä ne pidetään?
Shoreditchissä, luulisin.
Shoreditch. Siisti paikka. Tosi hipsteriä.
Entä missä ne sinun hääsi pidetään?
Peckhamissa klo 13.
Vanhassa kappelissa, jossa vanhempani esittivät teatteria.
Sentään vasta yhdeltä.
Minulla alkaa jo klo 12... - Kahdeltatoista?
Tuota reaktiota en kaivannut.
Kyllä sinä ehdit.
Jos kiirehdit.
Ja tullissa sujuu jouhevasti.
Voi hitsi.
Kumpupilviä. Parhaita pilviä.
Ainoat jutut, jotka näyttävät täysin siltä, millaisiksi ne pienenä piirsi.
Perheesi ei siis ole sakki tikku-ukkoja?
Omani todellakin on. - Se täytyy nähdä.
Sori, perheenjäseniä saa tavata vasta viidensillä treffeillä.
Sanoo tyttö, joka nukkui kanssani ekoilla.
Rikon vuoksesi kaikkia sääntöjäni.
Sama täällä.
Britannian passit vasemmalle.
Muut oikealle. - Valmiina?
Britannian passit vasemmalle. Kaikki muut oikealle.
Teidän täytyy jatkaa matkaa.
Anna puhelimesi. - Sir.
Ette saa pidätellä jonoa. - Kaksi sekuntia.
Tässä on numeroni.
Kaikki muut oikealle.
Tekstaa, niin saan sinun. - Nyt.
Sopii. - Menen nyt.
Nähdään toisella puolella.
Odota. Mitä?
Nähdään toisella puolella.
Selvä.
Eivät jonot eri maihin vie.
Voihan sonta.
Seuraava.
RAJATARKASTUS
Seuraava!
Seuraava, kiitos.
Seuraava!
Huomenta. - Huomenta.
Hei, anteeksi.
Tässä. - Mikä tuo teidät Lontooseen?
Häät.
Kauanko viivytte?
Viikonlopun vain.
Saitteko hänen nimensä tai numeronsa?
Mitä?
Sen henkilön, jonka luokse menette.
Sain.
Andrew Sullivan, isäni.
Vietämme häitä Spitalfield-hotellissa.
Asumme siellä. Isä menee naimisiin.
Mukavaa matkaa.
RAJAVALVONTA
Hei!
Voinko...?
Hetki vain.
Olen kai matkalla Shoreditchiin.
Pyhän Luukkaan kirkkoon. Kyllä, Shoreditchiin.
Pieni vinkki.
Jos lentokentältä on vain 2 prosentin mahdollisuus löytää rakkaus,
ja saat pojalta numeron,
varmista, että puhelimesi on ladattu.
Eikä.
Ja kysy hänen sukunimeään.
ISÄ
Hei, olen juuri taksissa.
Miten kaukana?
Puolen tunnin päässä.
Charlotten ystävät ovat valmiina.
Mitä varten?
Sinua.
En malta odottaa.
Hadley saapui isänsä häihin seitsemän minuuttia ennen h-hetkeä.
Juuri ajoissa, että kaasot ehtivät tehdä taikojaan.
Hän on myöhässä. -Älä huoli.
Kuka niin tekee?
Sieltäkö hän tulee? Oletko Hadley?
Hei. - Hei.
Hadley. - Onneksi.
Hei, olen Bertie.
Ja tässä ovat Violet, Jasmine ja Shanti.
Terve.
Pahoittelut.
No niin, Miss Amerikka, aika rientää.
Suoristan tämän.
Tukkasi on herkullinen.
Ja ihosi... -Älä nyt syö häntä.
Voisin nuolla sitä. En nuole!
Ananas.
Harvalle se sopii.
Kiitos.
Tequilaa? - Hei.
Brittihäiden ensimmäinen sääntö.
Vedä naamat. - Jee!
Kommelluksista huolimatta -
Andrew Sullivanin toinen vihkiminen alkoi vain kymmenen minuuttia myöhässä.
Se kesti 52 minuuttia ja 18 sekuntia.
Paikalla oli 760 kukkaa,
viisi morsiusneitoa -
ja 48 hattua.
100 %:n mielestä Charlotte näytti onnelliselta -
ja että Andrew Sullivan on hyvin rakastunut.
Pappi puhui liian kauan,
kerrottiin seitsemän vitsiä, neljä ihanaa tarinaa,
ja sana 'rakkaus' mainittiin 12 kertaa.
31 % vieraista liikuttui kyyneliin,
kaksi sormusta vaihdettiin,
ja yksi morsiusneito ajatteli lakkaamatta poikaa lentokoneessa.
...kunnes kuolema teidät erottaa?
Kyllä.
Tai siis, tahdon.
Julistan teidät aviopuolisoiksi.
Häissä on seremonian ja vastaanoton välissä keskimäärin 75 minuutin tauko.
Näissä häissä se tauko kestää kuitenkin 240 minuuttia,
eli seuraavien neljän tunnin aikana -
Hadleyn oli keksittävä, mitä ihmettä sanoa isälleen.
Hadley?
Hei. - Hei.
Onpa ihanaa nähdä sinut.
Voi, miten erilaiselta sinä näytät.
Aikuisemmalta. - Jep.
Kumma, miten niin käy.
Mutta onneksi olkoon.
Suuri päivä. - Kiitos.
Tärkeä kuulla, ja meistä on tosi hienoa, että tulit.
Tein parhaani, että missaisin koko jutun.
Niinpä. Kyllä.
Se oli vitsi.
Hauska vitsi.
Haluan kysyä yhtä asiaa,
josta ei tuntunut sopivalta puhua tekstarissa tai puhelimessa.
Kännykässä. - Niin.
Mietimme Charlotten kanssa,
että tanssisitkohan juhlassa isäsi kanssa.
Sanoin, että pitäisit sitä typeränä...
Sopii.
Oikeastiko?
Kyllä se käy.
Siinäkö se? - Niin.
Hieno juttu. - Hienoa.
Hadley.
Ihanaa vihdoin tavata.
Isäsi oli ihan hermona, kun luuli, ettet ehtisi.
Halusi perua koko jutun. - Oikeasti?
Totta kai. En olisi tehnyt sitä ilman sinua.
Olet tyttäreni.
Kuvaaja käski sanoa, että ole valmiina viiden minuutin päästä.
Käske hänen häipyä. Olen kunniavieraan kanssa.
Uskallapa vain.
Hyvä on. Otetaan valokuvat. Kerran elämässä.
Ei tilastollisesti.
Char, jotkut haluavat hyvästellä. - Selvä.
Tom ja Karen, te ehditte. Olette ihania.
Tulemme takaisin häävastaanotolle,
piipahdamme vain Peckham Housessa muistotilaisuudessa.
Voi ei. Otan osaa.
Kenen? - Tomin ystävän teatterilta.
Se on traaginen tarina.
Aviossa, kaksi poikaa, voitti syövän 12 vuotta sitten,
kunnes se yhtäkkiä palasi.
Toisen pojista oli tultava yliopistosta Amerikasta kotiin.
Jestas. Kuvittele, miltä tuntuu matkata yksin äidin muistotilaisuuteen.
Menen häihin.
Samoin sinä?
Tuo on itse asiassa oloasuni.
Tykkään rentoutua prässätyssä puvussa.
On vain 0,2 prosentin mahdollisuus,
että Oliverin ja Hadleyn perheillä olisi yhteisiä tuttavia.
Hadley, kulta, mennään nyt kuvattavaksi.
13 minuutin päästä Shoreditchista lähtee bussi kohti Peckhamia,
eli Hadley Sullivanilla -
on vain kaksi minuuttia aikaa päättää, nouseeko hän kyytiin.
Jos ei nouse, on alle kuuden prosentin mahdollisuus,
että hän näkee vielä Oliver Jonesin. - Jep.
Kohtalo voi olla kohtalo vain,
jos päätämme tahtoa sitä.
Hadley, mitä sinä nyt? - Anteeksi...
minun on mentävä. - Mitä?
Minun on tehtävä yksi juttu,
mutta tulen takaisin.
Nytkö, Lontoossa?
Niin. Kauanko on juhliin ja maljoihin ja...?
Neljä tuntia. - Hienoa. Nähdään sitten.
Lupaan tulla.
Mitä? Minne menet?
Kaikki hyvin. Ei hätää.
Hadley ei ollut varma oliko päätös oikea,
mutta jostain syystä hänestä tuntui, että hänen täytyi tehdä se.
Ajaako tämä Peckhamiin? - Ajaa, jos maksat tänään.
Miten?
Koskettamalla osteriasi.
Koskettamalla...
Luottokortilla. - Aivan. Tietysti. Käy järkeen.
Sisään vain. - Hyvä. Anteeksi.
Nykynuoriso.
Hetkinen.
Et kai luullut, että siinä oli kaikki?
Ollie!
Jou! Veliseni, tässä tervetuliaisbiisi!
Pahoittelut.
Luther. - DJ Jonesy.
Olen Instassa.
Yllätys. - Joudumme putkaan.
Minkä takia? Siistien biittienikö?
DJ Jonesy. Instasta löytyy.
Okei, kantsii ehkä lähteä.
Ennen kuin sanotte mitään,
en ole katusoittaja, tulin vain veljeä vastaan.
Paras tehdä se jossain muualla. - Selvä. Ymmärrän.
Olimme juuri lähdössä, vai mitä, Ollie? - Odottelin kyllä yhtä tyyppiä.
Minulle se on yksi ja sama.
Selvä. Lähdetään.
Mikä tuo oli? - Mukava nähdä.
Onpa mukava nähdä.
Miten matka meni, ruttunaama? - Itse asiassa ihan hyvin.
Yllättävästi.
Aiotko oikeasti esittää musaasi? - Jestas, mitä itse aiot?
Matikkaa?
Aion pitää puheen, kuten normaali-ihmiset.
Tylsää.
Peckhamiin päästyään -
Oliver Jones valmistautui päivän tapahtumaan.
Siihen kuului tietysti shakespeareläisen puvun pukeminen.
Miten menee, Romeo?
En ole Romeo. Olen Macbeth.
Niin, no...
Näytät mahtavalta.
Selvä, Vemmelsääri. Mennäänkö?
Olen Perä. - Perä?
Tietty. - Shakespeare-hahmo.
Peräpeili.
Vaikka paikalla oli yksi Puck, kaksi Hamletia ja viisi Juliaa,
kyse ei ollut tavallisista Shakespeare-juhlista.
Ne eivät itse asiassa olleet juhlat laisinkaan.
Hei, isä.
Kiva nähdä.
Niin on. - Millainen matka oli?
Yllättävä.
En tiedä, miksi. - Kaikki hyvin?
Missä äiti on? - Tässä.
Hei, äiti.
Oliver.
Hyvää päivää, armaat ystävät. Kiitos, kun tulitte -
Tess Jonesin muistojuhlaan hänen vielä eläessään.
Tai kuten poikamme Luther sanoo, hänen jäähyväisjuhliinsa.
Hän on sillä lailla simppeli. Mutta meille rakas.
Kiitos, kun autatte häntä -
toteuttamaan unelmansa saada kaikki ystävät -
ja pari vihollista -
esiintymään hänelle.
Hyväksyttäviä muistoesityksiä ovat musiikkinumerot,
esittävä tanssi... Suurkiitokset, Gloria.
Sekä allekirjoittaneelta jambista pentametriä.
Pitemmittä puheitta illan tähti ja huomion keskipiste -
tahtoo sanoa pari sanasta.
Tässä hän on.
Elämäni rakkaus.
Kesäpäiväni.
Tess.
Kiitos teille kaikille, että...
olette tänään täällä.
Kävi niin, että kun suunnittelimme Valin kanssa hautajaisiani,
niistä oli tulossa niin loistava show,
että tajusin, että tahdon olla elossa ja nähdä sen.
Ja olet oikeassa.
Inhoan sitä, kun minua kehutaan selän takana.
Se on kauheaa tuhlausta.
Oman tarinansa tuntee oikeasti vasta silloin,
kun tietää, miten se päättyy.
Ja...
tiedän nyt, että omani on rakkaustarina.
Minusta tuntuu, että elämäni alkoi sinä päivänä, kun tapasin Valin -
Shakespeare-kurssilla.
Yliopistossa. Hän esitti Richard III:tta.
Loistavasti. - Surkeasti.
Mutta kuten Bardi sanoo:
"Ken on rakastanut jos ei jo ensi silmäykseltä?"
Minkäs teet? Minulla on erikoinen maku.
Siitä lähtien olemme kirjoittaneet -
mitä kauneimman tarinan yhdessä kahden rakkaan, upean -
rohkean poikamme kanssa.
Olen kiitollinen teille jokaiselle, että olette olleet osa sitä.
Se on ollut loistokasta.
Iloitkaamme siis.
Syökäämme niin paljon kuin pystymme -
ja vetäkäämme lärvit.
Päivän ainoa sääntö on...
Älkää unohtako hyvästellä.
No niin! Ta-daa!
Loppu.
Kiitos.
Tätä kestää sentään vain yhden illan.
Vie tämä raakki pois lavalta.
Voin ilokseni kertoa, että esitän Shakespeare-sikermäni...
Tessa Jonesin elämänjuhla kesti tunnin ja 32 minuuttia.
Siellä koettiin 26 muistoesitystä, niistä yhdeksän monologia...
...rehellisyys tai...
Perhana, en muista.
Lyö täysin tyhjää.
Opettelu oli painajaista.
...viisi runoa...
Hän rakastaa minua.
...kahdeksan laulua,
kolme tanssia,
yksi freestyle-räppi -
ja kummallinen deejiisetti.
Kun sanon "deejii", sanokaa "Jonesy".
Deejii!
Mitä? Kuka? - Mitä?
Petratkaa.
Deejii! - Jonesy!
87 % vieraista liikuttui kyyneliin.
Sanaa "rakkaus" käytettiin 39 kertaa.
Ja yksi poika toivoi, että pitelisi yhä lentokonetyttöä kädestä.
Oliver Jonesin pitäessä taukoa äitinsä muistojuhlasta,
Hadley Sullivan eteni keskimäärin 19 km/h sitä kohti.
TAIVAS ON RAJANA ESM-PANKISSA
Peckham House.
PYSÄHTYY
Anteeksi. Hei.
Voisitko auttaa? Akkuni loppui. Yritän päästä Peckham Houseen.
Kyllä se käy.
Queen's Roadia oikealle, sitten vasemmalle King's Grovelle.
Sitten vasemmalle ja portista läpi.
Mahtavaa. Kiitos.
Olit tosi iso apu. - Toivottavasti löydät hänet.
Hetkinen.
Siinä sinä olet.
Mikä hätänä?
Ei hätää, äiti.
Puhu minulle. - Mene vain istumaan.
Mene. Missaat juhlasi.
Oliver...
Puhu minulle.
En vain käsitä,
miksi et ota hoitoa vastaan.
Olen lukenut datan.
Tiedän, että...
jos aloittaisit kemoterapian ja tulehdusta estävän ruokavalion,
voisit saada puoli vuotta, vuoden, jopa puolitoista lisää.
Miksi?
Siis oikeasti.
Jotta saisin -
voida pahoin -
koko ajan?
Olisit luonamme.
Tiedän. Olen pahoillani.
Mutta kolme, kuusi, 12 kuukautta ei muuta mitään.
Kun kuolen kumminkin.
Haluan olla yhä oma itseni.
Haluan elää, ennen kuin lähden.
Ole kiltti. - Niin.
Anna hali.
Rakastan sinua valtavasti.
No niin.
Muuta luokseni. Haluat kuitenkin.
Nolataan itsemme -
oikein perusteellisesti. -Äiti.
Tarvitsen hetken.
Selvä.
Rakastan sinua. - Samoin.
JUHLASALI
Anteeksi.
Onko muistojuhla täällä?
Tessanko? On.
Onkohan täällä ketään Oliveria?
En ole nähnyt häntä hetkeen. Ehkä Luther tietää.
Selvä. Kiitos.
Luther?
Niin? - Sinäkö olet Oliverin veli?
Olet amerikkalainen.
Niin olen.
Onko Oliver täällä? Olen ystävä.
Jep.
Erinomaiset hampaat. - Kiitos.
Hieno paku.
Se on Sprinter.
Näköjään.
Etsitään Ollie. Tätä tietä.
Hei, äiti, isä. - Siinä hän on.
Oletteko nähneet Ollieta?
En hänen lähdettyään. Miksi? - Häntä etsitään.
Saanko esitellä, Oliverin ystävä.
Oliverin ystävä!
Hei. Hadley. Hauska tutustua.
Val.
Tessa. - Hadley.
Onko kaikki hyvin, murunen?
Näytät haamun nähneeltä.
Anteeksi. Minä...
Minulle sanottiin... Luulin,
että tämä on muistojuhla. Niin...
Luulit, että kuolin.
Olen iloinen, että elätte.
Sama täällä.
Toin... Tämä on ehkä outoa, mutta minulla on nämä...
Ottakaa te nämä. - Se onkin vähemmän outoa.
Suurkiitokset. - Eipä kestä.
Äläkä sekaannuksesta välitä.
On aika epätavallista olla omassa muistojuhlassaan.
Tavallaan tosin nerokas ajatus.
Mitä järkeä kutsua väkeä -
kehumaan, jos ei itse ole paikalla kuulemassa?
Tismalleen.
Mennään tanssimaan.
Mene vain, äiti.
Tulehan. - Kiskaise minut ylös.
Kas niin. - Oli mukava tutustua.
Niin oli. - Mukava tutustua.
Hei.
Mitä?
Tuo mekkosi.
Se on kammottava.
Pidän siitä. - Etkä pidä.
Kylläpä. - Etkä.
Se on nätti.
Mustelmaksi.
Millaista oli?
Häissäkö? - Niin.
Ei sen väliä.
Kerro nyt.
Siellä oli -
ärsyttävän mukavaa.
Charlottea ei voi inhota, ja isä on aidosti onnellinen, eli...
Voi ei, kuulostaa kamalalta.
Pahinta, mitä voi olla.
Tuntuu pahalta, että valitin koko lentomatkan isästäni.
Miksi?
Koska hän ei tee kuolemaa.
Mikset kertonut minulle?
Se ei ole niin yksinkertaista.
"Hei, hauska tutustua.
Äitini muuten kuolee keuhkosyöpään,
ja lennän Lontooseen hänen muistotilaisuuteensa.
Tosin hän vielä elää.
Hän järjestää itselleen Shakespeare-teemalla jäähyväiset,
mikä on täysin normaalia, kun pitäisi hankkiutua hoitoon."
Miten jakselet?
Ihan hyvin.
Oikeasti.
Vain 9 % keuhkosyöpäpotilaista elää kymmenen vuotta.
Miksi teet aina noin?
Miten?
Vähättelet asioita numeroiden kautta sen sijaan,
että sanoisit jotain rehellistä.
Kuten...
En minä tiedä. Mitä tahansa. Jotain,
mitä aidosti tunnet.
Anteeksi, minä...
Haluan kyllä. Minusta vain tuntuu, että nyt ei ole...
Käskit olla aito. - Totta.
Tuo oli aidointa, mitä olen tehnyt koko päivänä.
Anteeksi.
Sinulla on nyt paljon kestettävää,
ja esität, ettei se vaivaa sinua.
Mitä pitäisi sanoa?
Että olen täysin murtunut?
Että kaipaan häntä jo?
Että tämä on elämäni karsein päivä sen tulevan lisäksi?
Yritän vain olla tukenasi.
Ehkä en halua vuodattaa tytölle, jonka juuri lentokoneessa tapasin.
Ollie.
Väki alkaa lähteä. Nyt olisi aika pitää se puhe.
Ai niin. Selvä.
Mene vain.
Oli typerää tulla. - En tarkoittanut sitä.
Ei se mitään.
Minunkin pitää palata.
Kerro perheellesi, että oli oikein mukava tavata.
Tule jo.
Anteeksi. - Ei mitään.
Oletko kunnossa, Romeo? - Jep.
Noin 17,6 % ihmisistä jättää elämänsä rakkauden.
Oliver oli lähellä olla yksi heistä.
Anteeksi. Unohdit laukkusi.
Ei tuo ole...
Kiitos.
Niin...
En päässyt puhumaan muistoesitysten aikana, joten...
Nyt sitten.
Kolmekymmentäseitsemän.
Niin monta näytelmää Shakespeare kirjoitti.
Ja niin monta näytelmää äiti luki tai esitti -
minulle ja veljelle, kun olimme pieniä.
1 900 päivänä hän vei meidät kouluun,
ennen kuin sain ajokortin.
Kahdesti -
hän teki minulle hillopullia, kun tyttö särki sydämeni.
Tällä tavalla...
minä...
yritin mitata äidin elämää numeroin.
Sitä minä teen.
Tunnethan sinä minut, äiti.
Teen sitä aivan kaikesta.
Se kai auttaa minua -
saamaan tolkkua tästä maailmasta.
Mutta kun...
Tessa Jones ei ole numero.
Hän ei ole esittämänsä näytelmät tai...
kokkaamansa ruoat tai antamansa neuvot.
Hän on minun äitini.
Jään kaipaamaan sinua kipeästi.
Anteeksi. Pääseekö tätä tietä asemalle? - En tiedä. Sori.
Saakeli.
Reppu jäi.
Haluaisitko tehdä vaihtokaupat?
Anteeksi.
Onko Spitalfields lähellä?
Hetkinen. Minulla on asiakas.
Anteeksi. - Pahoittelut.
Saisinko lainata puhelintanne?
Kiitos. Ihan hetkeksi vain.
Haloo? - Isä?
Oletko kunnossa? Saavuimme juuri vastaanotolle.
Et ole vastannut puhelimeen. - Akku on tyhjä.
Anteeksi, olen...
Mikä hätänä?
Olen eksyksissä.
Millä kadulla? Missä olet?
Ezra Street, E2.
Älä lähde minnekään. Tulen hakemaan sinut.
Selvä. Kiitos.
Hadley!
Hei.
Anteeksi, että pilasin päiväsi.
Olin vain huolissani.
Mitä tapahtui?
Lupaatko, ettet raivostu?
En, mutta haluan silti tietää, mitä tapahtui.
Lähdin -
etsimään yhtä lennolla tapaamaani tyyppiä.
Tyyppiä.
Kuinka vanha hän on? - Isä.
Anteeksi.
Hänen nimensä on Oliver.
Hän on matikkanörtti.
Ja hän on -
kiltti ja -
hän osaa yllättää ja...
Luulin, että hänkin on tulossa häihin,
mutta hän tulikin äitinsä muistotilaisuuteen.
Äiti tosin elää vielä, on vain pahasti sairas.
Ja...
En tiedä. Tuntui vain, että haluan olla tukena.
Kuulostaa tosi typerältä.
Miksi kuulostaisi?
Koska olen tuntenut hänet noin kahdeksan tuntia ja...
Istuin jonkun tyypin vieressä,
ja nyt häivyn häistäsi ja lähden hänen peräänsä.
Se on täysin järjetöntä.
Ei sen pitäisi olla.
Kuulostaa siltä, että olit rohkea.
Mikset taistellut äidistä?
Mikset taistellut meidän puolestamme? - Voi, Hadley.
Miksi?
Miksi et?
En tiedä, onko minulla hyvää vastausta.
Se on rankkaa.
Jossain matkan varrella me vain...
kumpikin lakkasimme näkemästä vaivaa.
Kun tulin tänne,
me tiesimme.
Rakkaus on kovaa työtä.
Siksikö valitsit Charlotten? Koska se on helppoa tai...
En.
Olen ottanut opikseni.
Enkä halua menettää sinuakin.
Meillä oli ennen hyvin.
En halunnut sen muuttuvan.
Olen pahoillani.
En halunnut satuttaa sinua.
Tiedän sen.
Ei se mitään.
Oikeasti. Ei se mitään.
Hienoa, että olet onnellinen.
Onko sinusta?
Tiedän. Se on minustakin yllättävää,
mutta kyllä se on.
Kiitos.
Eipä kestä.
Hienoa, että puhuimme.
Olen kaivannut sinua.
Mennäänkö viimein juhlimaan?
Siistit tennarit. - Lenkkarit.
Charlotte.
Jos annat hänelle mahdollisuuden...
Ei, kun Charlotte.
Hei, kulta!
Hei, muru.
Kauhea nälkä. En ole syönyt vuorokauteen. Tai siis oikeasti kuukauteen.
Haluatko maistaa? - Ei, kiitos.
Onko kaikki kunnossa? - On. Me vain juttelimme.
Anteeksi, että yhtäkkiä lähdin.
Ei se mitään. Aiheutin sinulle paineita -
sen morsiusneito- ja tanssijutun takia.
Olisin itsekin karannut.
En minä sitä.
Tiedän, kuinka tärkeä olet isällesi.
Haluan kovasti, että pidät minusta.
Anteeksi, olen taas rasittava.
Ei hätää.
Etkö halua tätä?
En syö majoneesia. - Hän ei syö majoneesia.
Niin.
Arvaa, mitä. Tykästyin häneen.
Ei voinut olla helppoa tulla.
Ja hän on pihkassa sinuun! - Naama umpeen.
Puhummeko hänestä? - Emme.
Kaukosuhteilla on surkeat mahdollisuudet.
Jotain 56 %. Siihen en rupea.
Hetkinen. Hadley Ella Sullivan, syntynyt 16. tammikuuta.
Tosi nätti. -Älä viitsi.
Tämähän pitää palauttaa.
En voi. En tiedä, missä hän on. - Sitä varten on internet.
Olet uskomaton. Hei!
Ei tuo ole...
Älkää tapelko.
Kuolen pian. Älkää.
Lopettakaa. Anna hänen olla!
Karkkia.
Tämä on loistava kirja.
Mikäs tämä on?
Pyhän Luukkaan kirkko.
Vastaanotto Naval Collegessa klo 18.
Kas siinä. Hieno juttu.
Ai että lähden häihin kuokkimaan?
Mene.
Prosenteista viis.
Tule, äiti.
Mennään kotiin. - Hyvä ajatus.
Kas noin. Ylös.
Voin tuoda happipullon.
Okei. - Menkäähän.
Kuule.
Jos olisin rakastuessa tiennyt,
että äitisi saisi syövän -
ja kuolisi siihen,
tiedätkö, mitä olisin tehnyt toisin?
En yhtikäs mitään.
Perhanan häät.
Anteeksi. Hei. Olen vain aina myöhässä.
Jos se yhtään lohduttaa, olen ollut koko päivän myöhässä.
Melkoinen tarina, vai?
Niinkin voisi sanoa.
Loppuiko se hyvin?
En tiedä.
Jotkut asiat olisivat todellakin saaneet mennä toisin.
Mutta toisaalta...
Kyllä.
Kyllä kai.
Ehkä sitä ei ollut tarkoitettu.
Hei.
Sinun vuorosi.
Kiitos, kun tulit,
enkä tarkoita vain tätä tanssia vaan kaikkea.
Olen kiitollinen.
Sama täällä. Oikeasti.
Olet tervetullut meille jouluksi.
Ei paineita.
Olisihan se toista kuin ennen äidin kanssa,
mutta se olisi mukavaa.
"Onko parempi saada jotain hyvää ja menettää se kuin jäädä kokonaan paitsi?"
Yhteinen ystävämme. Sinä luit sen!
En vielä, mutta aion.
Uskon, että tajuan sen nyt.
Sitten minulla on enää yksi kysymys.
Voi ei. - Oletko valmis joraamaan?
Ai että olenko?
Anna palaa.
Okei.
Hei tyypit?
Saanko kyydin Greenwichiin?
Kuski, tulehan. - Hyppää kyytiin.
Kaikki kyytiin!
Eikö tämä kulje lujempaa?
Joulukuun 21. päivä on vuoden paras päivä olla Lontoossa rakastuneena.
Tuo päivä, jolloin kaupunkia valaisee 2 380 000 jouluvaloa,
ja sadat kaakaomukit höyryävät kylmissä käsissä,
on neljänneksi suosituin kosintapäivä.
422 paria menee naimisiin,
39 paria juhlii 45:nnettä hääpäiväänsä,
ja tuhansien ventovieraiden katseet kohtaavat ensi kertaa.
Mutta kaikista tänä kauniina päivänä rakastuvista pareista -
vain yhden tarinalla on merkitystä.
Niin siinä kävi! - Eikä käynyt.
Ei se niin mennyt. - Panit kissan jääkaappiin.
Sanoit, että kissa näytti olevan kuumissaan.
Ei ole perheretken voittanutta.
Edelliskerrasta on vuosia.
Tämä on tosi hyvä... - Tie on väärä. Ei näin...
Kyllä me sinne päästään.
Kyllä. Tämä on Lontoon nopein paku.
Edessä on enemmän ruuhkaa.
Arvatkaa mitä. - Olette tosi rasittavia hölöttäjiä.
Piti kääntyä vasemmalle.
Tämä on väärä tie.
Seuraan navigaattoria. - Se on toisella puolella.
Ajat väärään suuntaan. - Tämän lähemmäs ei pääse.
Tämä se on. Tuossa.
Voi luoja. - Mitä pitäisi tehdä?
Ajaa nurmikon poikki?
Luota minuun. - Pysäytä auto.
Mitä? - Pysäytä auto!
Luth! - Mitä? Pysähdy!
Pysäytä auto! - Mitä?
Olipa se hauskaa.
Kiitos kyydistä. Mahtava paku.
Hae se tyttö, Macbeth.
Hadley!
Sano jotain.
Sano sinä.
Selvä.
Yllätykset.
Niitä minä pelkään.
Niitä ja pimeää.
Ja pöpöjä.
Selvä.
Miksi kerrot sen minulle?
Kysyit tavattuamme, mitä pelkään.
Kerron nyt.
Minua pelottaa,
että minut pääsee yllättämään -
syöpä tai -
sydänsuru.
Olisi hienoa, jos sanoisit nyt jotain.
Piditkö tuosta yllätyksestä?
Noihin voisin kai tottua.
Jopa tytöltä, jonka tapasit vasta lentokoneessa?
Varsinkin tytöltä, jonka tapasin vasta lentokoneessa.
Pitääkö sinun palata?
On tässä aikaa.
Aion myöhästyä huomiselta lennoltani...
Niinkö?
Tiesitkö, että joka 50. suhde alkaa lentokentällä?
Onko näin? - On.
Noin kahdeksan prosenttia pariskunnista tapaa,
koska myöhästyivät jatkolennoltaan.
Mitä sinä oikeasti tutkit?
Ai oikeasti?
Niin, oikeasti. - Hyvä on.
Tilastollista todennäköisyyttä rakastua ensisilmäyksellä.
Hadley Sullivan ja Oliver Jones suutelevat toisiaan elämänsä aikana 12 872 kertaa.
Heidän liittonsa kestää 58 vuotta,
heille tulee 1 462 riitaa,
ja he rakastelevat 5 787 kertaa.
Hadley pitää Oliveria kädestä, kun Tessa vetää viimeisen henkäyksensä.
Oliver pitää Hadleyta kädestä, kun tämä vetää omansa.
Ja he molemmat pitävät tytärtään kädestä, kun tämä syntyy,
ja ihmettelevät tämän pikkuisia sormia -
ja sitä, että tämä kaikki vaati sen,
että yksi myöhästyi lennoltaan, että yksi turvavyö oli rikki,
ja että nämä kaksi päättivät rakastaa toisiaan joka päivä.
ALKU...
Tekstitys: Päivi Vuoriaro