December 20. az év legrosszabb napja arra,
hogy az ember átutazzon a John F. Kennedy reptéren.
Aznap több mint 193 000 utas fordul meg itt,
átlagosan 23 perces csúszást okozva a becsekkolásnál,
és rekord hosszúságú, 117 perces várakozást a biztonsági ellenőrzésnél.
Sok utast ér kellemetlenség ezen a zsúfolt napon...
Elnézést!
...de ma csak egyikük története számít.
Mert ez az utas ma késésben van.
Elnézést!
Bocsánat!
Hadley Sullivan négy perccel kési le a londoni járatát.
Várjon! Kérem, itt vagyok.
Sajnálom, kisasszony, elkésett.
A TA-5120-as járaton 367 személy van,
ezen kívül 412 csomag, 344 kézipoggyász,
4 érzelmileg támogató állat és 62 nyakpárna.
Az utasok 6 órát és 47 percet fognak együtt utazni,
Hadley nélkül.
Mondhatjuk, hogy négy perccel lekésni a járatot pech.
De vehetjük úgy is, hogy minden okkal történik.
Hadley számára ez a négy perc nem lesz peches.
Mert nemsokára egy fiú és egy lány találkozik,
és ez mindent megváltoztat.
SZENTIVÁNÉJI ÁLOM
De tisztázzuk! Ez a sztori nem a szerelemről szól.
Hanem a sorsról.
Vagy a statisztikáról.
Nézőpont kérdése.
VAJON LÉTEZIK SZERELEM ELSŐ LÁTÁSRA?
A lány Hadley Sullivan.
Húszéves, 165 centi magas. Az esetek 21 százalékában van késésben,
ami pont a mobilja átlagos töltöttségi szintje.
Három dologtól fél: a majonéztől,
a szűkös helyektől és a fogorvostól.
Volt még valami, amiről azt hitte, nem fél tőle.
Csak egy félév.
Apa, Shakespeare országában fogsz költészetet tanítani.
- Miért nem vagy bepörögve? - Be vagyok.
Ez szuper.
- Mindig is külföldön akartam tanulni... - Drágám, mi maradunk.
Miért?
Még nem állt készen, hogy beismerje, de a félelmei közül
a válás hirtelen a majonéz elé került.
Át tudjuk helyezni a következő járatra.
Két hely maradt, mindkettő az első osztályon.
Az mikor indul?
Másfél óra múlva. 9:55-kor ér Londonba.
- Apám esküvője délben lesz. - Még átgondolja?
Adna egy percet?
Csak... Elnézést, egy perc.
Csak...
Szia, kicsim, mi a helyzet?
- Lekéstem a járatom. - Micsoda?
Mehetek a következővel,
de csak első osztályon. És tízre ér be.
Holnap tízre?
- Nem, ma este. Rakétával megyek. - Hadley.
Bocsi.
Oké, vedd meg a jegyet, én állom!
- Nem, ki tudom fizetni. - Ne viccelj!
- Túl drága neked. - Oké. Köszönöm!
Most mennem kell.
Oké, írj, ha megérkeztél, jó?
Jó, persze.
- Szia! - Szia!
Oké, akkor egy első osztályú jegyet kérek Londonba.
Köszönöm! Köszi!
Bocsi!
Nem működik.
Azért szabad.
Nyilván.
Micsoda?
Semmi, hagyjuk. Köszi!
Utolsó figyelmeztetés az AI-3670-es járat...
Itt az enyém, ha kéred.
Gondolom, már kitaláltad: ő a fiú, Oliver Martin Jones.
Huszonkét éves, 180 centi magas.
Az esetek 94 százalékában pontos,
ami pont a mobilja átlagos töltöttségi szintje.
Ő is három dologtól fél:
a bacilusoktól, a sötéttől
és a meglepetésektől.
Íme a tekercs...
A tekercs?
...melyen írva vagyon
minden rátermett legény
az egész...
Jelenleg még nincs áttét.
A megfelelő kezeléssel jók a kilátásai.
Az ilyesmit nem lehet előre látni.
Oliver ekkor döntötte el, hogy nem fogja több ilyen meglepetés érni.
Ma már az életben mindent a Big Data mér,
a kapcsolatainkat, a vásárlásainkat, a lépéseinket.
Ez azt jelenti, hogy hamarosan minden kiszámítható lesz az életben.
Azért mindig lesznek meglepetések.
Nem, ha van elég adatunk.
Ha félsz a meglepetésektől, inkább semmit nem bízol a véletlenre.
Itt az enyém, ha kéred.
Míg nem találkozol egy amerikai lánnyal, akinek lemerült a mobilja.
Bocsi, kütyükön nem osztozom a harmadik randiig.
Oké, megértem, túl intim.
Én végeztem, használhatod.
Kösz, én...
Mindig lemerül.
Egy kis karbantartás elég neki.
A mobilok akkumulátorainak véges az élettartama.
Te ilyen műszaki arc vagy, vagy...?
Matekos. Kocka.
Statisztikát tanulok a Yale-en.
Azta!
- Csak, hogy tudjam, kivel van dolgom. - Brit vagyok, nem bírom ki.
Oliver vagyok.
Mint Twist?
- Pedig azt mondják, az amcsik tuskók. - Azok. Csak Dickens-rajongó vagyok.
Hadley vagyok.
- Örülök, hogy találkoztunk. - Én is.
Te mit tanulsz, Dickens-rajongó Hadley?
- Angol irodalmat? - Én...
Még nem tudom.
Én nem ébredtem úgy egyik reggel, hogy adóügyi jogász leszek.
Van, aki így ébred?
Az adóügyi jogászok. Gondolom.
- Hova utazol? - Londonba. És te?
Én is. Igen, igazából...
Már repülnöm kellene. De négy perccel lekéstem a gépemet.
Mondanám, hogy ezt a sors akarta, de valószínűleg direkt késtél.
Pont kajáért indultam.
Velem tartasz?
Vagy ehhez is várni kell a harmadik randira?
Nem, a kaja jó lenne.
Hadley örökös késése és lemerült telefonja általában galibákhoz vezet.
Ma viszont Oliverhez vezetett.
Hazamész az ünnepekre?
Gondolom, London az otthonod.
Igazából szívesen maradnék. Nem akarok lemaradni a kutatásommal.
Mit kutatsz?
Hogy az amcsik hány százaléka kési le a gépét.
Nagyon vicces.
Juj! Koszos lett.
Van nálam törlőkendő.
A koszos, lemerült telefonodhoz.
Köszönöm!
Mindig is utáltam a reptereket.
Tényleg?
Én imádom őket.
Miért?
Tetszik, hogy nem vagy se itt, se ott, hanem...
Hanem a senki földjén.
Jól hangzik. Pont mint a purgatórium.
- Kerülöd a szénhidrátot? - Nem, csak utálom a majonézt.
- Tényleg? - Aha.
- Undorító. - Én is utálom.
Az a három legfőbb félelmem közül a második.
- Mi a többi? - Fogorvos és szűkös helyek.
- Ezt átgondoltad. - Nem igazán.
Ha megkérdezném, te mitől félsz, te is azonnal rávágnád.
És ha nem félek semmitől?
Késsel és villával eszed a szendvicset.
- Bocsi, ezt fel kell vennem. - Nyugodtan!
- Tizenegyre érsz ide holnap, ugye? - Nem, tízre.
Írtam e-mailt.
Tényleg?
Az edzőterem WIFI-je kicsit béna.
- Egy dolgod van. Gyere értem tízre. - Ne aggódj, ott leszek.
Kitaláltam neked egy kis meglepetést, úgyhogy készülj fel!
- Mi? Nem szeretem a meglepetéseket. - Jó lesz, nyugi.
Előre szóltam, ne akadj ki!
Milyen logika ez? Luther, nem akarok meglepetést.
Te szereted őket. Én utálom.
Bocsi, elmegy a WIFI, nem hallak.
Luth! Luther!
- Elnézést! - Semmi gond.
Szóval, ha a klausztrofóbia az egyik legnagyobb félelmed,
miért szállsz fel hét órára egy repülőre?
Ez egy nagyon jó kérdés.
Egy esküvőre megyek.
- Gondolom, te is. - Hát...
Ez igazából otthoni ruha.
Vasalt öltönyben szeretek pihenni.
Megértem.
A gyűrődések stresszesek.
- A mi járatunkat mondták be? - Máris?
A francba! Nem késhetek le még egyet.
- A hátizsák! - Hozom.
Köszi!
Kedves vagy.
Várjon!
Ez az! Itt vagyunk. Megcsináltuk.
Köszönöm!
Nagyon gyors vagy.
Itt ülök.
Nem semmi.
Én hátrébb ülök...
Segíthetek megkeresni az ülését?
- Ez az, köszönöm. - Rendben.
- Elnézést! - Tessék.
Köszönöm!
- Hadd segítsek! - Köszönöm!
Bocsánat!
Újrakezdem az edzést. Bocsi, egy perc. Örülök, hogy megismertelek, Hadley.
Én is.
- Sok szerencsét! - Neked is.
Sok szerencsét?
Te idióta!
- Jó estét! - Neked is.
Elnézést, kisasszony!
Igen, uram?
Rossz a biztonsági övem.
Szabad?
Ne!
Maradjon!
Igaza van. Jó ég!
Mi az?
Nem repülhet működő öv nélkül.
- Nem szállhatok le. - Biztonsági előírás.
Van másik hely? Ha kell, a csomagokhoz kötözöm magam!
Várjon! Megnézem, van-e másik hely.
Köszönöm!
Anya, szia! Lekéstem a gépet. De nincs baj, feljutottam a következőre.
Hívlak, ha leszálltam, jó? Szeretlek. Szia!
- Nagyon köszönöm! - Ugyan, semmiség.
Nem lehetne turista osztályról az elsőre ültetni senkit,
de úgy látszik, ma mázlija van.
Hadley?
Oliver!
- Hát te? - Nem működött az öv.
- Át kellett ülnöm. - Elnézést!
Ismerik egymást?
- Igen... - Olyasmi...
Akkor ma tényleg mázlija van.
Erre nem számítottam.
Azt hittem, sejtetted, Mr. Előzetes Elemzés.
Oké, ez jó volt.
Nagyon vicces.
Itt mindig adnak pizsamát?
Még én sem repültem első osztályon.
Nem baj, ha...?
- Kösz! - Bocs, ha nedves lettél...
Nem úgy értem.
A gépek 29 százalékát nem takarítják ki rendesen.
Ezt csak kitaláltam.
A következő 6 óra és 47 perc alatt
Hadley Sullivan és Oliver Jones egymásba szeret.
De 18 perccel a leszállás után
a tömegben elkeverednek, és többé nem látják egymást.
Hacsak nem írják fel egymás nevét, számát, e-mail-címét,
Instagram-, LinkedIn-, Twitter-, vagy Facebook-fiókját.
Van miből válogatniuk.
Nagyszerű.
Ha vészhelyzetben vízre kell leszállnunk,
mentőmellénye az ülése alatt található,
és automatikusan felfúvódik.
A síp segítségkérésre szolgál,
a lámpával pedig sötétben is látható.
- Mi az? - Még senkit sem láttam ezt olvasni.
Akkor szerencséd, hogy mellettem ülsz.
Úgy általában?
És vészhelyzet esetén.
Persze, mert ha az óceánban landolunk,
akkor a 160 centiddel felkapsz, és kimentesz.
A lezuhanás esélye egy az öt és fél millióhoz.
Valószínűbb, hogy meghalsz hazafelé...
Beszélhetnénk másról?
- Bocsi! - Semmi baj.
Személyzet, felszállásra felkészülni!
Jól vagy?
Mi a kedvenc színed?
Ételed?
Állatod?
Most komolyan?
Gyerünk!
Sárga, mexikói, kutyák. Neked?
Kék, curry és madarak.
Madarak? Fúj!
Miért fúj? A szabadság szimbólumai.
Mindent leszarnak.
A kutyák is.
A kutyák nem parák.
Oké. Mi a kedvenc számod?
A kettő. Neked?
Az i.
Az imaginárius egység. Gyök alatt mínusz egy.
- Igen... - Tök kocka vagy!
Lehet. De működik.
Mi? Hogy elbűvölsz?
Nem. Hogy elterelem a figyelmed.
De jó tudni, hogy elbűvöllek.
A kapitány lekapcsolta az övjelző fényt, szabadon mozoghatnak az utastérben.
A légiutas-kísérők hamarosan körbejárnak...
Köszönöm!
Nincs mit.
Hadd segítsek!
- Ó, köszönöm, fiatalember. - Semmiség.
- Jól járt vele. - Köszönöm!
Hogy találkoztak?
- Igazából... - Pont egy reptéren.
Tényleg?
Igen, a telefonja lemerült,
én meg lovagiasan felajánlottam a töltőmet.
Beszélgetni kezdtünk.
Aztán szó szót követett...
Azóta is ő tölti az akksimat.
Jó maguknak.
- Kellemes utazást! - Önnek is!
Mesélj még az esküvőről!
Ja, igen.
Aha.
Apám második házassága egy nővel, akit még sosem láttam.
Szóval...
- Szóval apád esküvőjére mész. - Igen.
És nem ismered a menyasszonyt.
- Nem. - Az hogy lehet?
Hát...
Úgy, hogy apád kap egy állást Oxfordban.
Megígéri, hogy csak egy félévről van szó,
de aztán benyújtja a válókeresetet,
beleszeret egy Charlotte nevű nőbe,
majd megkéri a kezét.
Aztán kényszerít téged, akit évek óta nem látott,
hogy egy konzervdobozban átrepüld az óceánt,
hogy mellette állhass az esküvőn zúzódásszínű ruhában.
Ez szörnyű.
Igen.
Ha ez vigasztal, a házasságok 50 százaléka válással végződik.
Akkor 50 százalék nem.
Igen, de ennek óriási volt az esélye.
Ez fel kéne vidítson?
- Felvidít? - Nem.
Szerintem csak szar.
A legrosszabb az,
hogy kiáll mindenki elé,
és megígéri ugyanazt, amit egyszer megszegett.
Értem, hogy az ember lehet újra szerelmes. De ha őszinte, akkor minek bizonygatni?
Miért kell egy nagy buli, amivel mindenkinek az orra alá dörgölöd?
Szerintem az igaz szerelem nem erről szól.
Az igaz szerelem az, ha találsz valakit,
aki a nehézségek között sem engedi el a kezed.
Ennyi?
Se esküvő, se házasság, csak... valaki fogja a kezed egy életen át?
Ja, ez a lényeg.
Nekem tetszik,
hogy az esküvő egy ígéret.
Nem mindenki tartja be az ígéreteit.
Na, szóval erre az esküvőre megyek.
És te? Kérlek, mondj valami drámait!
Például, hogy a nevelőanyád hozzámegy a nagybátyádhoz.
Mit kérnek?
Ínycsiklandó csirkét zöldségekkel, vagy... nagyon száraz halat?
Csirkét kérnék.
Én megpróbálom a halat...
Csirkét.
Kitűnő választás, hölgyem.
Azta, ez már a második vacsorázós randink. Gyors a tempó.
ÜRES – FOGLALT
KÖZÖS BARÁTUNK CHARLES DICKENS
Minden oké?
Igen. Bocsi...
Úristen!
- Vagyis... - Tudom, szexi.
- Tökéletes. - Szerintem is.
Cuki, mi?
- Szóval igaz, amit Dickensről mondtál. - Ezt igazából nem olvastam.
- Valaki már igen. - Aha.
Apámé volt. A válás után adta nekem.
Volt egy ilyen szokásunk.
Ha tetszett neki egy könyv, odaadta nekem.
Az egyik legjobb Dickens. Legalább egy tucatszor olvastam.
Már nem tudok majd olyan sűrűn könyveket ajánlani neked.
De ezt nem hagyhattam ki.
Köszi!
Indulhatunk a pályára?
Igen.
Csak előbb pisilek.
„Jobb részesülni valami jóban, de aztán elveszíteni,
mint ha soha nem is lett volna benne részünk?”
Ezért adom vissza.
- Úgy, hogy nem olvastad. - Úgy, hogy nem olvastam.
Értem.
Van kedved moziba jönni velem?
Első vacsis randi, aztán egy nyálas romantikus film?
Abban benne vagyok.
Ha kielégítő a vége.
Nem úgy értem.
- Tudod... - Semmi gond.
Úgy értem, a szereplőknek.
Én is szeretem, ha kielégítő.
VÉGE
- Hadd menjünk veled a kapuig! - Anya, 21 éves vagyok. Nem!
Tanulj sokat! De azért szórakozz is!
Úgy lesz.
- És egyél rendesen! - Te is!
Olyan büszke vagyok rád.
Jól van. Menj!
Gyerünk!
Éld az életed!
Kalandra fel!
- Isten veled! - Pá-pá!
Szia!
Beszédet írsz?
Igen.
Te leszel a tanú?
Úgy tudom.
- Aludtál? - Egy kicsit.
Gondolkodtam, és szerintem nem kéne visszaadnod.
- A könyvet. - Miért nem?
Nos, régen nagyon közel álltatok egymáshoz apáddal,
ami azt jelenti, nagy az esély, hogy idővel megbocsátasz neki.
Akkor akár most is megbocsáthatsz.
Te és a matek.
Igen, az öcsémet is idegesíti.
Van testvéred?
Igen, egy.
Két évvel fiatalabb nálam. Luther.
Londonban él?
Igen, a szüleinkkel.
De pár hónapja úgy döntött, vesz egy rikító zöld Sprinter furgont.
Az menő.
Szerinte is.
Régen közel voltatok egymáshoz?
- Szeretsz kérdezősködni. - Igen vagy nem?
Anyánk gyerekkorunkban megbetegedett. Szóval igen, de nagyon mások vagyunk.
De nem baj, már megszoktam.
Most már jól van anyukád?
Tünetmentes volt 14 évig, de újra kiújult.
Sajnálom.
Ó, ne!
Veszélyes vagy, tudod?
Én?
Igen.
Túl őszinte vagyok veled.
De most kimegyek a mosdóba, aztán alszok egy kicsit.
Én is.
Hölgyeim és uraim, itt a kapitány beszél.
Megkezdjük a leszállást a Heathrow-ra.
Tizenöt perc múlva földet érünk.
A személyzet nevében köszönöm, hogy velünk utaztak,
és kellemes időtöltést kívánunk Londonban.
Jó reggelt!
- Én... - Én...
- Bocsi... - Nem.
Mondd te!
Csak azt akartam kérdezni...
Hol lesz az esküvő, amire mész?
Shoreditchben, azt hiszem.
Shoreditch, igen. Az menő környék.
- És te? Te hova mész? - Peckhambe, egyre kell odaérnem.
Egy régi kápolnába, ahol a szüleim színdarabokat adtak elő.
Legalább neked van időd egyig.
- Az enyém délben kezdődik. - Délben?
Ez most nem segített.
Nem lesz gond.
Ha sietsz.
És minden oké lesz a vámnál.
Basszus!
Gomolyfelhők. Ezek a legjobbak.
Az egyetlen dolog, ami úgy néz ki, mint a gyerekrajzokon.
Akkor a te családod nem pálcikaemberekből áll?
- Az enyém igen. - Ezt látnom kell.
Bocsi, az ötödik randiig nem mutatlak be.
Mondja az, akivel az elsőn együtt aludtunk.
Minden szabályt megszegek miattad.
Én is.
Brit útlevéllel balra!
- Mindenki más jobbra! - Megvagy?
Brit útlevéllel balra, mindenki más jobbra!
Brit útlevéllel balra, mindenki más jobbra.
Uram, hölgyem, kérem, haladjanak tovább!
- Kérem a telefonod! - Oké.
- Kérem, ne tartsák fel a sort! - Csak egy perc.
Ez a számom.
...balra! Mindenki más jobbra!
- Írd meg a tiéd! - Uram!
- Oké. - Igen, megyek.
- A másik oldalon találkozunk. - Várj! Mi?
- A másik oldalon találkozunk. - Oké.
Egy országba megy a két sor.
Basszus!
Következő!
A következő, kérem!
Következő!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Bocsánat!
- Tessék! - Miért jött Londonba?
Egy esküvőre.
És meddig marad?
Csak a hétvégére.
Felírta a nevét vagy a számát?
Micsoda?
A vendéglátójáét.
Ja, persze.
Andrew Sullivan, az apám.
A Spitalfield Hotelben leszünk az esküvőn.
Ott a szállás. Ő nősül.
Jó hétvégét!
HATÁRŐRSÉG
Üdv!
Beszállhatok?
Egy perc.
Úgy tudom, Shoreditchbe megyek.
MEGHÍVÓ
Saint Luke's Church. Igen, Shoreditch.
Egy jó tanács:
ha csak 2% az esélye, hogy egy reptéren talál rád a szerelem,
és a fiú megadja a számát, a telefonod legyen feltöltve.
Ne!
És tudd meg a vezetéknevét!
APA
Szia! Épp most ültem taxiba.
Oké, mikor érsz ide?
Fél óra múlva.
Oké, majd Charlotte barátai felkészülnek.
Mire?
Rád.
Alig várom, hogy lássalak.
Hadley hét perccel az esküvő kezdése előtt érkezett meg.
Az pont elég négy koszorúslánynak, hogy csodát tegyenek.
- Késik. - Ne aggódj!
- Ki késik el egy esküvőről? - Ő az?
Te vagy Hadley?
- Sziasztok! - Szia!
Hadley!
Szia, Bertie vagyok.
Ők pedig Violet, Jasmine és Shanti.
Sziasztok!
Bocs, hogy késtem.
Jól van, kis pillecukrom. Ketyeg az óra.
Ezt kisimítjuk.
Csodás a hajad.
- És a bőröd...! - Nehogy megkóstold!
Szívesen megnyalnám. De nem fogom.
Ananász.
Ez nem sok mindenkinek áll jól.
Köszönöm!
- Tequilát? - Ez az!
A brit esküvő első szabálya:
- Idd le magad! - Igen!
A bonyodalmak ellenére
Andrew Sullivan második esküvője csak tíz perc késéssel kezdődött.
Ötvenkét percig és 18 másodpercig tartott,
760 virág volt,
5 koszorúslány
és 48 kalap.
Semmi kétség, Charlotte Engleby nagyon boldognak tűnt,
Andrew Sullivan pedig nagyon szerelmesnek.
A pap túl sokáig beszélt,
hét vicc hangzott el, négy szívmelengető történet,
a szeretet szót pedig tizenkétszer használták.
A vendégek 31 százaléka sírta el magát,
két gyűrű cserélt gazdát,
és egy koszorúslány másra sem tudott gondolni, csak a srácra a gépről.
...míg a halál el nem választ?
Igen.
Elnézést! Úgy értem, ígérem.
Akkor férjnek és feleségnek nyilvánítalak titeket.
Az átlagos esküvőn 75 perces szünet van a szertartás és a vacsora között.
Ezen viszont 240 perces volt,
ami azt jelenti, Hadley-nek négy órája volt kitalálni, mit mondjon az apjának.
Hadley?
- Szia! - Szia!
Istenem, de örülök, hogy látlak!
Nézzenek oda! Megváltoztál.
- Felnőttebb lettél. - Igen.
Ez már csak így megy.
Szóval, gratulálok.
- A nagy naphoz. - Köszönöm!
Jól esik. És örülünk, hogy itt vagy.
Mindent megtettem, hogy lekéssem.
Hát igen.
Ez vicc volt.
Igen. Vicces volt.
Figyelj, szeretnék kérdezni valamit,
amit telefonon nem akartam.
- Mobilon. - Igen.
Charlotte-tal azon gondolkoztunk,
hogy táncolnál-e velem a vacsorán?
Mondtam, hogy nem szereted az ilyesmit...
Persze.
Tényleg? Benne vagy?
Igen.
- Ezt akartad kérdezni? - Igen.
- Remek. Oké. - Szuper.
Hadley!
Úgy örülök, hogy végre találkozunk!
Apád nagyon félt, hogy nem fogsz ideérni.
- Le akarta fújni az egészet. - Tényleg?
Igen, viccelsz? Nélküled nem csináltam volna végig.
Te vagy a lányom.
A fotós mondta, hogy öt perc múlva készen kell állnod.
Küldd el! A díszvendéggel vagyok.
Meg ne próbáld!
Oké, fotózkodjunk! Egyszer van ilyen az életben.
A statisztika mást mutat.
- Char, páran elköszönnének. - Oké.
Tom, Karen, eljöttetek! Olyan kedves tőletek!
Visszajövünk a vacsorára,
csak el kell ugranunk egy búcsúztatóra a Peckham House-ba.
Istenem, nagyon sajnálom.
- Kiére? - Tom egyik barátja az, a színházból.
Tragikus történet.
Házas, két fia van, tizenkét éve legyőzte a rákot,
de aztán hirtelen kiújult.
Az egyiknek Amerikából, az egyetemről kellett hazajönnie.
Képzelj el egy ilyen utazást egyedül az anyukád búcsúztatójára...
Egy esküvőre megyek.
Gondolom, te is.
Ez igazából otthoni ruha.
Vasalt öltönyben szeretek pihenni.
Mindössze 0,2% az esélye annak,
hogy Oliver és Hadley családjának közös barátai legyenek.
Hadley, kicsim, most csinálunk pár képet.
Tizenhárom perc, és egy helyi busz elindul Shoreditchből Peckhambe.
Ez azt jelenti, hogy Hadley Sullivannek két perce van eldönteni, elmegy-e.
Ha nem, kevesebb mint hat százalék az esélye,
- hogy látja még Oliver Jonest. - Igen.
Tudjátok, a sors csak akkor működik,
ha elfogadjuk, amit kínál.
- Hadley, mit csinálsz? - Bocs.
- El kell mennem. - Micsoda?
Igen, van egy kis dolgom,
de majd visszajövök.
Most? Londonban?
Igen. Mikor lesz a vacsora, a koccintás?
- Négy óra múlva. - Szuper. Itt leszek. Ígérem.
- De... Hova mész? - Minden oké, nem lesz gond.
Nem volt biztos benne, hogy ez jó döntés,
de belül valami azt súgta neki, oda kell mennie.
Ez a busz Peckhambe megy?
Igen, ha vesz jegyet.
Azt hogy kell?
Érintse oda az Oysterét!
A mimet?
- Jó egy bankkártya is. - Ja, tényleg, logikus.
- Mehet! - Oké. Bocsi!
Ezek a mai fiatalok!
Várj!
Azt hitted, ennyi a sztori?
Ollie!
Hé, tesó! Ez a te zenéd!
- Elnézést kérek! Luther! - DJ Jonesy.
- Fent vagyok Instán... Meglepetés! - Le fognak csukni minket.
Miért? Bűn jó a zeném? DJ Jonesy. Keress meg Instán!
Oké, mehetünk.
Mielőtt bármit mondana,
ez nem utcazene, csak fogadom a tesóm Amerikából.
- Csinálja máshol! - Értettem, uram.
- Éppen indultunk, ugye, Ollie? - Igazából várok valakit.
Igazából nem érdekel.
Rendben. Menjünk!
- Ez meg mi volt? - Jó látni.
Jó, hogy itt vagy.
Milyen volt az út, morcikám?
Egész jó volt.
Meglepő.
- Zenélni fogsz beszéd helyett? - Miért, te?
Matekozol?
Beszédet mondok, mint egy normális ember.
Uncsi!
Végre Peckhambe érve,
Oliver Jones elkezdett készülődni az eseményre.
Ez nyilván egy shakespeare-i jelmez fölvételét jelentette.
Hogy állsz, Rómeó?
Én nem Rómeó vagyok, hanem Macbeth.
Hát...
Királyul nézel ki.
Jól van, Tapsi Hapsi, menjünk!
- Én Zuboly vagyok. - Zuboly?
A Szentivánéji álomból.
Persze...
Az egy Puck, két Hamlet és öt Júlia ellenére
ez nem egy tipikus Shakespeare-buli volt.
Igazából nem is buli volt.
Szia, apa!
De jó látni!
Téged is. Milyen volt az út?
Meglepő.
- Többet nem mond. - Jól vagy?
- Hol van anya? - Itt.
Szia, anya!
Oliver!
Legyetek üdvözölve, kedves barátaink! Köszönjük, hogy eljöttetek,
hogy még életében elbúcsúztassátok Tess Jonest.
Vagy ahogy a fiunk, Luther mondja, a búcsúbulijára.
Egyszerű teremtés, de szeretjük.
Köszönjük, hogy segítetek
megvalósítani az álmát, hogy a barátai
és néhány ellensége előadjanak neki valamit.
Búcsúzásként elfogadunk zenei előadást,
kortárs táncot... Köszönjük, Gloria!
Jómagam jambikus pentameterekkel készültem.
De kezdetnek az este sztárja, a figyelem középpontja
szeretne pár szót mondani.
Íme!
Életem szerelme.
Az én nyári napom.
Tess.
Köszönöm mindannyiótoknak...
hogy ma eljöttetek.
Tudjátok, az történt, hogy Vallel a temetésemet tervezgettük,
és olyan remek előadásnak tűnt,
hogy rájöttem, még élve szeretném látni.
És igazad van...
Utálom, ha a hátam mögött szép dolgokat mondanak rólam.
Olyan nagy kár érte!
Csak akkor érted meg igazán, milyen a te történeted,
ha ismered a végét.
És...
És én már tudom, hogy az enyém egy szerelmi történet.
Úgy érzem, az életem akkor kezdődött el, amikor találkoztam Vallel
egy Shakespeare-kurzuson.
- Az egyetemen. III. Richárdot alakította... - Briliánsan.
Szörnyen.
De ahogy a mester mondta,
„Ki szeretett valaha, s nem első látásra?”
Mit mondhatnék? Furcsa ízlésem van.
Azóta együtt megírtuk a legszebb történetet
a két drága, délceg,
daliás fiunkkal együtt.
És hálás vagyok, hogy ti is a részesei vagytok.
Csodálatos volt.
Vigadjunk hát!
Együnk, amennyit csak tudunk, és igyuk le magunkat a sárga földig!
Ma csak egy szabály van...
Ne felejtsetek el elköszönni!
Ennyi. Ta-da!
Vége.
Köszönjük!
Csak ma este látható az előadás.
Le a színpadról, vén róka!
Örömmel jelentem, hogy most következik a Shakespeare-válogatás...
Tessa Jones búcsúztatója egy óra 32 percig tartott.
Huszonhat előadást mutattak be, köztük kilenc monológot...
...becsület, vagy...
Bassza meg, elfelejtettem! Semmi. Nincs meg.
Rémes volt megtanulni.
...öt költeményt...
Szeret.
...nyolc dalt,
három táncos előadást,
egy freestyle rapet,
majd egy bizarr DJ lépett színpadra.
Ha az mondom, DJ, azt mondod, Jonesy.
DJ...
- Mi? - Kicsoda?
Hajrá!
- DJ! - Jonesy!
A vendégek 87 százaléka sírta el magát.
A szeretet szót 39-szer használták.
Egy fiú pedig végig azt kívánta, bárcsak még a lány kezét fogná a gépen.
Mikor Oliver Jones eljött kicsit édesanyja búcsúztatójáról,
Hadley Sullivan átlagosan 19 km/h sebességgel haladt felé.
AZ ESM BANKKAL A HATÁR A CSILLAGOS ÉG
Peckham House.
MEGÁLLÓ
Elnézést!
- Igen? - Üdv!
Segítene? Lemerült a telefonom. A Peckham House-t keresem.
Igen, persze.
A Queen's Roadon jobbra, a King's Grove-nál balra.
Balra van, a kapun túl.
Remek. Köszönöm!
- Ez most sokat segített. - Remélem, megtalálja.
Várjunk!
Hát itt vagy!
Mi a baj?
Jól vagyok, anya.
- Mondd el! - Menj be, ülj le!
Lemaradsz a buliról.
Oliver...
Mondd el, mi bánt!
Csak...
Csak nem értem, miért nem kezelteted magad.
Megnéztem az adatokat.
Utánaolvastam...
Tudom, hogy kemóval és gyulladáscsökkentő diétával
még lehetne 6, 12, akár 18 hónapod is.
De minek?
Komolyan kérdezem.
Hogy még egy darabig beteg lehessek?
De itt lennél.
Tudom. Sajnálom.
De 3, 6 vagy 12 hónap nem sokat számít.
Akkor is meg fogok halni.
Önmagam akarok maradni.
Még élni szeretnék, mielőtt elmegyek.
- Kérlek! - Értem.
Gyere!
Annyira szeretlek.
Oké.
Gyere, éljünk! Te is szeretnéd.
Csináljunk igazi, látványos,
- felejthetetlen bohócot magunkból! - Anya... Adj egy percet!
Jól van.
- Szeretlek. - Szeretlek.
NAGY CSARNOK
Elnézést!
Itt van a búcsúztató?
Tessáé? Igen.
Itt van Oliver is?
Egy ideje nem láttam. Talán Luther tudj róla.
Rendben. Köszönöm!
Luther?
- Igen? - Te vagy Oliver öccse, ugye?
Amerikai vagy.
Igen.
Oliver itt van? Egy barátja vagyok.
Aha.
- Csodálatos a fogsorod. - Köszi!
Szép a kocsid.
Igen, egy Sprinter.
Azt látom.
Keressük meg Ollie-t! Gyere!
- Anya, apa! - Hát itt vagy!
Nem láttátok Ollie-t?
Mióta elment, nem.
Valaki keresi.
Íme Oliver barátja.
Oliver barátja!
Igen, üdv! Hadley vagyok. Örvendek.
Val.
Tessa.
Hadley.
Jól vagy, kedves?
Mint aki szellemet látott.
Elnézést, csak...
Azt mondták... Azt hittem,
ez egy búcsúztató. És...
- Azt hitted, halott vagyok. - Örülök, hogy nem az.
Én is.
Ezt hoztam... Lehet, hogy így furcsa, de...
- Tessék! - Így sokkal kevésbé furcsa.
- Nagyon köszönöm! - Szívesen.
Ne érezd rosszul magad!
Elég ritka, hogy valakit élve elbúcsúztatnak.
Pedig zseniális ötlet.
Mi értelme van, hogy egy csomó ember
szép dolgokat mond valakiről, aki nem is hallja?
Ugyanígy gondolom.
Táncoljunk kicsit!
Gyerünk, anya!
- Gyere! - Segíts fel!
- Ez az! - Örülök, hogy találkoztunk.
- Én is. - Én is örülök.
Szia!
Mi az?
A ruhád.
Rémes.
- Nekem tetszik. - Nem is.
- De igen. - Nem.
Csinos... Egy zúzódáshoz képest.
És milyen volt?
- Az esküvő? - Igen.
Tök mindegy.
Ne már!
Igazából...
Idegesítően szép volt.
Charlotte-ot nem lehet utálni, és apám tényleg boldog, úgyhogy...
Ez borzasztóan hangzik.
Rémes.
Szarul érzem magam, hogy egész úton apámra panaszkodtam.
Miért?
Mert... ő nem haldoklik.
Miért nem mondtad el?
Nem lett volna egyszerű.
„Helló, örvendek.
Amúgy anyám tüdőrákos, haldoklik,
és a búcsúztatójára megyek Londonba, de igazából még nem halott.
Csak rendez magának egy Shakespeare-búcsúbulit,
ami tök normális, ahelyett, hogy kezeltetné magát.”
Jól vagy?
Igen, jól vagyok.
Tényleg... Csak a tüdőrákosok kilenc százaléka él tíz évnél tovább.
Miért csinálod mindig ezt?
Micsodát?
Hogy számokkal magyarázol ki mindent, ahelyett,
hogy őszinte lennél.
És mit mondjak?
Például...
Nem tudom, bármit,
amit érzel.
Bocsánat...
Én is szeretném, csak...
Úgy érzem...
Azt mondod, legyek őszinte. Ez a legőszintébb, amit ma csináltam.
Sajnálom.
Úgy érzem, most nehéz dolgok vannak az életedben,
de úgy teszel, mintha nem érdekelne.
Mit akarsz, mit mondjak?
Mondjam azt, hogy romokban vagyok?
Hogy máris hiányzik?
Hogy ez életem legrosszabb napja, de csak míg meg nem hal?
Csak próbállak támogatni.
Talán nem a random lánnyal akarok lelkizni, akivel most találkoztam.
Hé, Ollie!
Lassan elindulnak. Most kéne beszédet mondanod.
Oké, rendben.
Menj csak!
Hülye voltam, hogy idejöttem.
Nem úgy értettem.
Semmi baj.
Nekem is vissza kell mennem.
Add át, hogy örültem a találkozásnak!
Gyerünk, Ollie!
- Sajnálom. - Semmi baj.
- Jól vagy, Rómeó? - Igen.
Az emberek körülbelül 17,6 százaléka hagyja ott élete szerelmét.
Oliver is éppen erre készült.
Elnézést! Azt hiszem, elhagyta a táskáját.
Az nem az...
Köszönöm!
Szóval...
A köszöntők sorába nem fértem be, így most beszélek.
Harminchét.
Ennyi darabot írt életében Shakespeare.
Ennyit olvasott fel és adott elő nekünk anyánk, mikor kicsik voltunk.
Ezerkilencszáz napon vitt minket iskolába,
mielőtt megtanultam vezetni.
Kétszer volt,
hogy eperlekváros tekercset csinált nekem, mikor egy lány összetörte a szívem.
A helyzet az...
Én...
Próbáltam anyám életét számokban mérni.
Ilyen vagyok.
Anya, te ismersz.
Mindennel ezt csinálom.
Segít...
Segít megérteni a világot, azt hiszem.
De az a helyzet, hogy...
Tessa Jones nem egy szám.
Nem mérhető a darabokban, amiket előadott,
az ételekben, amiket főzött, vagy a tanácsokban, amiket adott.
Ő az édesanyám.
Nagyon fogsz hiányozni.
Elnézést! Erre van az állomás?
Nem tudom, bocs.
A francba!
A hátizsákom.
Benne lenne egy cserében?
Elnézést, bocsi!
Errefelé van Spitalfields?
Pillanat, kiszolgálok egy vásárlót.
- Elnézést! - Sajnálom.
Uram, elkérhetném a telefonját egy percre?
Köszönöm! Csak egy perc.
- Halló? - Apa?
Hadley, jól vagy? Most értünk ide a vacsorára.
- Nem tudtalak elérni. - Lemerültem.
Bocsánat, én...
Mi a baj?
Elvesztem.
Melyik utca? Merre vagy?
Ezre Street, E2.
Oké. Ne mozdulj, megyek érted.
Oké, köszönöm!
Hadley!
Szia!
- Bocsi, hogy tönkretettem a nagy napodat. - Csak aggódtam.
Mi történt?
- Megígéred, hogy nem fogsz kiborulni? - Nem, de szeretném tudni, mi történt.
Én...
Megkerestem egy srácot, akivel a repülőn találkoztam.
Egy srácot.
- Hány éves? - Apa.
Bocsi!
A neve Oliver.
Matekmániás.
És...
kedves és...
meglepő és...
Azt hittem, ő is egy esküvőre jön,
de kiderült, hogy az anyukája búcsúztatójára.
Aki még nem halott, csak nagyon beteg.
És...
Nem tudom. Csak úgy éreztem, mellette kell lennem.
Tudom, hogy hülyeségnek hangzik.
Miért lenne az?
Mert úgy nyolc órája ismerem, és...
Mellette ültem a repülőn, és lelépek az esküvődről, hogy megkeressem.
- Ez őrültség, és semmi értelme. - Nem őrültség.
Inkább bátor dolog.
Miért nem harcoltál anyáért?
- Miért nem harcoltál értünk? - Ó, Hadley!
Miért? Miért nem?
Nem tudom, hogy van-e erre jó válaszom.
Nehéz kérdés.
Az évek során már valahogy
egyikünk sem dolgozott a kapcsolatért.
Amikor idejöttem,
már tudtuk.
A szerelem kemény munka.
Azért választottad Charlotte-ot, mert vele könnyű?
Nem.
Nem. Megtanultam a leckét. És nem akarlak téged is elveszíteni.
Szerettem a régi életünket.
Nem akartam, hogy megváltozzon.
Sajnálom.
Nem akartalak megbántani.
Tudom.
Semmi baj.
Tényleg. Semmi baj.
Örülök, hogy boldog vagy, apa.
Komolyan?
Igen, tudom, nekem is meglepő, de...
Örülök.
Köszönöm!
Szívesen.
Olyan jó, hogy beszéltünk.
Hiányoztál.
Nem kéne végre elindulni a buliba?
Azta, menő csuka!
Cipő, apa.
Charlotte!
Tudom. De ha adsz neki egy esélyt...
Nem, Charlotte.
Szia, drágám!
Szia, szívem!
Éhen halok. Egész nap nem ettem.
Egész hónapban, ha őszinte vagyok.
- Kérsz? - Nem, köszönöm.
- Minden rendben? - Ó, igen. Csak beszélgettünk.
Sajnálom, hogy csak úgy leléptem.
Semmi baj. Ez a koszorúslány dolog meg a tánc... Én is leléptem volna.
Nem ezért volt.
Csak tudom, milyen fontos vagy apádnak.
És csak szeretném, ha kedvelnél.
Bocsi, megint sok vagyok.
Semmi baj.
Tuti nem kérsz?
- Nem eszek majonézt. - Nem eszik majonézt.
Igen.
Tudod, mit? Bejön nekem ez a lány.
Nem lehetett könnyű besétálni ide.
- És tetszel neki! - Anya, hallgass!
- Beszélhetünk róla? - Nem.
Tudjátok, mennyi távkapcsolat működik? Úgy 56 százalék. Nem vágok bele.
Várj! Hadley Ella Sullivan, született január 16-án.
- Nagyon szép. - Elég!
Vissza kell adnod neki.
- De nem tudom, hol van. - Erre való az internet.
Ez hihetetlen.
Ez nem...
Ne veszekedjetek! Haldoklom. Ne veszekedjetek!
Hagyjátok abba!
Cukorka.
Nagyon jó könyv.
És ez mi?
Saint Luke's Church.
Utána vacsora a Naval College-ban hatkor.
Tessék! Remek.
Állítsak be egy esküvőre?
Menj már!
Kit érdekel, mik az esélyek?
Gyere, anya!
- Menjünk haza! - Jó ötlet.
Oké, kelj fel!
Hozom az oxigént.
- Oké. - Menj oda!
Tudod...
Ha tudtam volna, mennyi az esélye, hogy anyád rákos lesz,
és hogy meg fog halni, amikor beleszerettem...
Tudod, mit csináltam volna másképp?
Az égvilágon semmit.
Hülye esküvők!
Bocsi! Szia! Csak mindig elkések.
Ha ettől jobban érzed magad, egész nap késésben voltam.
Biztos izgi sztori.
Mondhatjuk. Aha.
Jó vége lett?
Nem tudom.
Van, amit megváltoztatnék.
De végül is...
Igen.
Azt hiszem, jó a vége.
Talán nem úgy akarta a sors.
Szia!
Te jössz.
Köszönöm, hogy vállaltad.
És nem csak a táncot, hanem mindent. Hálás vagyok, hogy itt vagy.
Én is.
Tényleg.
Karácsonyra is maradhatsz, ha akarsz.
De nem erőltetem.
Tudom, hogy nem lenne olyan, mint anyával,
de azért jó lenne.
Jobb részesülni valamiben, és elveszíteni, mint ha nem lett volna benne részünk?
A Közös barátunk.
Elolvastad!
Még nem, de el fogom.
Azt hiszem, már értem.
Akkor már csak egy kérdésem van.
Jaj, ne!
Készen állsz?
Készen?
Csak rajta!
Oké.
Figyi!
Elvisztek Greenwichbe?
- Sofőr, gyerünk! - Ugorj be!
Beszállás!
Nem tud gyorsabban menni?
December 21. az év legjobb napja arra, hogy az ember szerelmes legyen Londonban.
2 380 000 karácsonyi fény gyúl fel a városban,
és több száz bögre forró csoki gőzölög az átfázott kezekben.
Ez a negyedik legnépszerűbb nap a lánykérésre.
Négyszázhuszonkét pár házasodik meg aznap,
és 39 ünnepli a 45. házassági évfordulóját.
És több ezer idegen néz először egymásra.
De a sok pár közül, akik ma szeretnek egymásba,
most csak egy számít igazán. Ez az ő történetük.
- Így volt! - Nem igaz.
- Nem így volt. - Betetted a macskát a hűtőbe.
Azt mondtad, lázasnak tűnik.
Nincs jobb egy családi kiruccanásnál. Évek óta nem volt.
- Igen, nagyon jó... - Nem erre...
Oda fogunk érni.
Ez London leggyorsabb furgonja.
Arra nagyobb a forgalom.
Tudod, mit?
Ne piszkáljatok! Így nem tudok vezetni.
Ott kellett volna balra fordulni!
Rossz úton jövünk.
- A GPS-t követem. - A másik oldalon van.
- Rossz irányba mész! - Ennél közelebb nem jutunk.
Ez az. Ott.
- Te jó ég! - Mit csináljak?
Hajtsak át a füvön?
- Bíznod kell bennem. - Állj meg!
- Mi? - Álljunk meg!
- Luth! - Állj meg!
Állj meg!
Mi van?
Ez jó móka volt.
- Kösz a fuvart! Jó a kocsid. - Szerezd meg a csajt, Macbeth!
Hadley!
Mondj valamit!
Te mondj valamit!
Hát jó...
Meglepetések.
Félek tőlük.
Meg a sötéttől.
És a baciktól.
Oké.
És ezt miért mondod?
Hát, mikor találkoztunk, megkérdezted, mitől félek.
Ennyi.
Félek attól,
hogy váratlanul érnek olyan dolgok,
mint a rák... vagy ha összetörik a szívem.
Nagyon jó lenne, ha mondanál valamit.
Ez a meglepetés tetszett?
Igen, ezt meg tudnám szokni.
- Egy lánytól, akivel most találkoztál? - A lánytól, akivel most találkoztam.
Vissza kell menned?
Van egy kis időm.
Úgy tervezem, holnap lekésem a gépem.
Tényleg?
Tudtad, hogy minden 50. kapcsolat egy reptéren kezdődik?
- Valóban? - Igen.
A párok kb. nyolc százaléka ismeri meg egymást egy lekésett gép miatt.
Mit kutatsz igazából?
Igazából?
Igen, igazából.
Hát jó... Hogy mekkora a szerelem első látásra statisztikai valószínűsége.
Hadley Sullivan és Oliver Jones 12 872-szer csókolóznak majd életükben.
Ötvennyolc évig lesznek házasok,
1462 vitájuk lesz,
és 5787-szer fognak szerelmeskedni.
Hadley Oliver kezét fogja majd Tessa utolsó lélegzetvételekor.
Oliver pedig Hadley-ét, amikor az övé jön el.
És mindketten fogják a lányuk kezét, amikor megszületik.
Csodálkoznak majd az apró ujjain,
és hogy mindez nem lett volna lehetséges egy lekésett járat,
egy rossz biztonsági öv
és a döntés nélkül, hogy minden nap szeretik egymást.
KEZDŐDIK...
A feliratot fordította: Lipták András