NETFLIX PRESENTERAR
20 december är den värsta dagen på året att resa från John F. Kennedys flygplats.
Över 193 000 personer passerar där den dagen.
De orsakar 23 minuters kö vid incheckning
och en maxväntetid på 117 minuter vid säkerhetskontrollen.
Men av alla som besväras den här besvärliga dagen...
Ursäkta.
...är det bara en som räknas nu.
För idag är hon sen.
Ursäkta mig.
Förlåt!
Hadley Sullivan missar flyget till London med fyra minuter.
- Vänta! Snälla, jag är här. - Tyvärr, men det är för sent.
Det är 367 själar ombord på flyg TA-5120.
412 väskor, 344 personliga föremål,
fyra emotionella stöddjur och 62 nackkuddar.
Tillsammans ska de passagerarna resa i sex timmar och 47 minuter,
men utan Hadley. Vissa ser det som otur att missa flyget med fyra minuter.
Du kanske föredrar att tro att allt har en mening.
Men för Hadley betyder inte de fyra minuterna otur.
För snart kommer en tjej och en kille att träffas,
och det kommer att förändra allt.
EN MIDSOMMARNATTSDRÖM
Men för att vara tydlig så är det här inte en kärlekshistoria.
Det är en historia om ödet.
Eller statistik.
Det beror på vem man pratar med.
Tjejen heter Hadley Ella Sullivan.
20 år gammal, 165 cm lång.
Hon är sen 21 procent av tiden.
Den genomsnittliga batteritiden för hennes mobil.
Hon är rädd för tre saker: majonnäs, trånga utrymmen och tandläkare.
Men en sak tänkte hon aldrig på att vara rädd för.
Det är en termin.
Pappa, du ska undervisa i poesi i Shakespeares hemland.
-Är du inte helt till dig? - Jo, det är jag.
Sjyst. Jag har alltid velat plugga utomlands...
Gumman, du och jag blir faktiskt kvar här.
Varför det?
Hon var inte redo att medge det, men på listan över rädslor
gick skilsmässa plötsligt om majonnäs.
Vi kan boka in dig på nästa flyg.
Det finns två platser kvar i affärsklass.
När avgår det?
Om en och en halv timme. Framme i London 9.55.
- Pappas bröllop är klockan 12. - Vill du fundera?
En sekund, bara.
Ursäkta. En sekund.
Jag ska bara...
Vad händer, gumman?
- Jag missade flyget. - Va?
Jag kan ta nästa, men de har bara affärsklass och det landar 10.00.
- Imorgon? - Nej, ikväll. Jag reser med komet.
- Hadley. - Förlåt.
Okej, köp biljetten så ersätter jag dig.
- Nej, jag kan betala. - Var inte fånig.
- Du har inte råd. - Okej. Tack.
Jag måste lägga på.
- Okej. Messa mig när du landar. - Visst.
Hej då.
Okej, en affärsklassbiljett till London, tack.
Tack.
Ursäkta.
Den är död. Därför är den ledig.
Självklart.
Vadå?
Det var inget. Tack.
Ombordstigning för flyg AI-3670...
Du kan låna min.
Som du kanske har gissat är det här killen: Oliver Martin Jones.
22 år gammal, 1,8 meter lång.
Han är i tid 94 procent av tiden.
Den genomsnittliga batteritiden på hans mobil.
Han är också rädd för tre saker: bakterier, mörkret och överraskningar.
- Här har vi rullen... - Rullen?
...på vilken står skrivet namnet på varje man som anses lämplig i hela...
För tillfället är den lokaliserad.
Med rätt behandling är chanserna goda. Sånt här går inte alltid att förutsäga.
Då bestämde sig Oliver för att aldrig bli överraskad igen.
Allt i våra liv analyseras genom stora data.
Sociala kontakter, köpvanor, också våra dagliga steg.
Det betyder att allt i våra liv en dag kommer att gå att förutsäga.
Det finns alltid saker som överraskar oss.
Inte om vi har nog med data.
Är man rädd för överraskningar,
kan det verka bättre att inte lämna nåt åt slumpen.
Du kan låna min.
Tills man träffar en amerikansk tjej med ett urladdat mobilbatteri.
Tyvärr, jag delar inte elektronik förrän på tredje dejten.
Okej. Det är nog rätt intimt.
- Jag är klar, om du vill använda den. - Tack. Jag...
- Mobilen dör ständigt. - Den behöver nog service.
De har ett begränsat antal laddningscykler.
-Är du teknikfreak, eller? - Mattenörd.
Jag läser statistik på Yale.
Diskret statusskryt.
Som britt kan jag inte rå för det.
Jag heter Oliver.
Som i Twist.
Amerikaner ska ju vara obildade.
Det är vi. Jag råkar vara ett Dickens-fan. Jag heter Hadley.
Trevligt att träffas.
Detsamma.
Vad studerar du, Dickens-fanet Hadley?
- Engelsk litteratur? - Jag... velar.
Jag vaknade inte bara en morgon och tänkte: "Jag ska bli skattejurist."
Händer det nån?
Skattejurister. Förmodligen.
- Vart ska du? - London. Och du?
Samma här. Jag ska faktiskt...
Jag borde vara i luften just nu, men missade flyget med fyra minuter.
Jag skulle kalla det ödet, men du valde nog att vara fyra minuter sen.
Jag tänkte ta nåt att äta. Vill du följa med?
Eller gör du bara det på tredje dejten?
Det låter toppen.
Vanligtvis innebar Hadleys ständiga såsighet och oladdade mobil bara problem.
Idag ledde det henne till Oliver.
Är du på väg hem över lovet?
Jag antar att London är hemma.
Jag skulle hellre stanna. Vill inte halka efter i forskningen.
Vad undersöker du?
Andelen amerikaner som missar flyget.
Jättekul. Mycket lustigt.
Vad äckligt.
Jag har en våtservett åt dig.
För din smutsiga, urladdande mobil.
Tack.
Jag har alltid avskytt flygplatser.
- Jaså? Jag älskar dem. - Varför det?
Man är liksom varken här eller där, utan...
...i ingenmansland.
Det låter härligt. Precis som skärselden.
-Äter du inte kolhydrater? - Jag avskyr majonnäs.
- Verkligen? - Ja.
- En vidrig smaktillsats... - Jag avskyr det med.
Det är nummer två av mina topp tre rädslor.
- Och de andra? - Tandläkare och trånga utrymmen.
- Du har tänkt på det. - Inte direkt.
Om jag frågar vad du är rädd för, behöver du inte tänka efter.
- Hur vet du att jag inte är orädd? - Du äter charkkött med kniv och gaffel.
- Ursäkta, jag måste svara. - Javisst. Gör det.
- Landar du 11.00 imorgon? - Nej, 10.00.
- Jag mejlade dig. - Gjorde du?
Gymmets wifi strular lite.
Du har en uppgift imorgon: att hämta mig 10.00.
Lugn. Jag kommer.
Jag har förresten en liten överraskning åt dig.
- Så var redo. - Va? Jag hatar överraskningar.
Den är bra. Du blir inte arg.
Därför förvarnar jag dig.
Vad är det för logik? Jag vill inte bli överraskad.
- Du tycker att de är bra. Det är de inte. - Wifit lägger av. Jag hör inte.
Luth. Luther!
- Ursäkta. - Det är lugnt.
Så om klaustrofobi är en av dina största rädslor,
varför sitta på ett flyg i sju timmar?
Det är en bra fråga.
Ett bröllop.
- Du med, eller? - Just det.
Det är faktiskt mina myskläder. Jag gillar att slappa i pressad kostym.
Jag hajar. Rynkor är stressande.
- Ropade han precis ut vårt flyg? - Redan?
Fasen, jag kan inte missa ett till. Så...
- Ryggsäcken. - Jag tar den.
Tack.
Vad snällt.
Vänta!
Toppen. Vi är framme. Vi hann.
Tack.
Du är väldigt snabb.
Här är min plats.
Sjyst. Jag sitter längre bak, så...
- Hej. Kan jag hjälpa er hitta er plats? - Den är här. Det går bra, tack.
- Ursäkta mig. - Javisst.
Tack.
- Jag lägger upp den åt dig. - Tack.
Ursäkta.
Tillbaka till gymmet.
En sekund, bara. Det var trevligt att träffas, Hadley.
Ja.
- Lycka till. - Detsamma.
"Lycka till?"
Pucko.
- God kväll. - Visst.
Ursäkta mig.
Ja, sir?
- Mitt säkerhetsbälte är nog trasigt. - Får jag?
Nej. Sitt kvar.
Du har rätt. Kära nån.
- Vadå? - Du kan inte flyga utan bälte.
- Jag måste med. - Det gäller säkerheten.
Finns det nån annan plats? Jag kan sitta i lastutrymmet.
- Vänta. Jag ska se om vi kan flytta dig. - Tack.
Hej, mamma. Jag missade flyget.
Men jag tog nästa så allt är bra.
Jag ringer när jag landar. Jag älskar dig. Hej då.
- Tack så mycket. - Det var så lite.
Tekniskt sett ska vi inte flytta från ekonomi till affärsklass.
Men idag råkar vara din lyckodag.
- Hadley. - Oliver.
- Vad... - Mitt bälte är trasigt.
- Så de flyttade mig. - Ursäkta, men känner ni varandra?
- Ja... - På sätt och vis...
Då är det här verkligen din lyckodag.
Det här var oväntat.
Du såg det väl komma, herr Prediktiv analys.
Okej. Jättekul.
Bra gjort.
- Får man alltid pyjamas? - Jag har inte flugit affärsklass förut.
- Får jag... - Tack.
...gnida av dig. Jag menade inte så.
29 procent av flygplanen städas inte ordentligt.
Jag hittade på det där.
Under de närmsta sex timmarna och 47 minuterna
blir Hadley Sullivan och Oliver Jones kära i varandra.
Men 18 minuter efter att de landat
kommer de ifrån varandra i en folkmassa och ses aldrig igen.
Såvida de inte utbyter namn, nummer eller e-post,
Instagram, LinkedIn, Twitter, Facebook.
Det finns massor av alternativ.
Toppen.
I händelse av en nödlandning i vatten,
är din flytväst placerad under din sittplats och blåses upp automatiskt.
Den har en visselpipa för att få uppmärksamhet
och en lampa för att synas i mörkret...
- Vadå? - Jag har aldrig sett nån läsa dem förut.
Då har du tur som sitter bredvid mig.
Rent allmänt?
Och i nödfall.
För om vi kraschlandar i pölen,
kommer alla dina 150 cm att lyfta upp mig och bära ut mig.
Risken för att det här planet ska krascha är en på 5,5 miljoner.
- Det är troligare att dö på väg hem... - Måste vi prata om att dö?
- Ursäkta. - Det är okej.
Kabinpersonal, förbered för start.
Går det bra?
Vilken är din favoritfärg?
Maträtt?
Djur?
- Menar du allvar? - Kom igen.
Gul, mexikanskt, hundar. Och du?
Blå, curry och fåglar.
Fåglar. Blä.
- Vadå "blä"? De symboliserar frihet. - De skiter överallt.
- Hundar med. - Hundar är inte läskiga.
Vilken är din favoritsiffra?
Två. Och din?
I.
Den imaginära enheten. Kvadratroten ur ett negativt tal.
- Jag vet. - Din nörd.
Kanske det. Men det funkar visst.
Att du är charmig?
Nej, att jag distraherar dig.
Bra att veta att du ser mig som charmig.
Kaptenen har släckt skylten för säkerhetsbälten
så varsågoda att röra er fritt i kabinen.
Om ett ögonblick kommer flygvärdinnorna att gå runt...
- Tack för det där. - Inga problem.
Jag ska hjälpa dig.
- Tack, unge man. - Ingen orsak.
- Där har du en fin en. - Tack.
Hur träffades ni två?
- Faktiskt så... - På en flygplats, tro det eller ej.
-Är det sant? - Ja, hennes mobil dog.
Så jag erbjöd henne artigt min laddare.
Vi började prata. En sak ledde till en annan...
- Sen dess har han laddat mina batterier. - Bra för er.
- Hur som helst, trevlig resa. - Detsamma.
Berätta om bröllopet.
Ja, just det.
Ja.
Pappa gifter sig för andra gången, med en kvinna jag aldrig träffat.
Så...
- Du ska på din pappas bröllop. - Ja.
- Och har inte träffat hans fästmö? - Nej.
Hur gick det till?
Ja...
Det börjar när han får jobb som poesilärare på Oxford.
Efter att ha lovat att det bara gäller en termin,
ansöker han om skilsmässa från din mamma
och blir kär i en kvinna som heter Charlotte,
som han sen friar till.
Sen får han dig, som han inte har sett på över ett år,
att flyga över havet i en plåtburk
för att stå bredvid honom i en blåmärkesfärgad klänning.
- Vad hemskt. - Ja.
Om det är till nån tröst så slutar 50 procent av alla äktenskap i skilsmässa.
50 procent gör inte det.
Jo, men risken för att det här skulle hända var otroligt hög.
Ska det få mig att må bättre?
- Gör det det? - Nej.
Det suger nog bara.
Det värsta är att han ska stå där inför alla
och avge exakt samma löften som han nyss brutit.
Visst, man kan bli kär på nytt.
Men om det är äkta, varför ska man försöka bevisa det så?
Varför måste man ha en stor fest för att visa upp det för alla?
Äkta kärlek handlar inte om det.
Äkta kärlek handlar om att hitta nån som håller en i handen när livet är tufft.
Är det allt?
Inget bröllop, inget äktenskap, bara nån som håller din hand genom livet?
Ja, typ.
Jag gillar... att bröllop är som ett löfte.
Alla håller inte sina löften.
Hur som helst.
Det var mitt bröllop.
Och ditt? Snälla, säg nåt dramatiskt.
Som att din styvmamma ska gifta sig med din farbror, eller nåt.
Vad får det vara?
Utsökt kyckling med grönsaker eller... oerhört torr fisk?
Kyckling, tack.
Jag tar nog fisken...
- Kyckling. - Utmärkt val.
Vår andra middagsdejt. Det går snabbt framåt.
LEDIG UPPTAGEN
VÅR GEMENSAMME VÄN CHARLES DICKENS
Sådärja.
Ja. Ursäkta, jag...
Herregud!
- Alltså... - Sexig, va?
- Passar perfekt. - Eller hur?
Gulligt.
Du ljög inte om Dickens.
Jag har faktiskt inte läst den här.
- Nån har visst gjort det. - Ja.
Den var pappas. Jag fick den efter skilsmässan. Vi brukade göra så.
Han gav mig böcker han älskade, sen älskade jag dem också.
Det är en av hans bästa. Jag har läst den ett dussin gånger.
Jag kan inte rekommendera böcker för dig lika ofta nu.
Men vissa är för viktiga för att gå förlorade i det här.
Tack.
Ska vi bege oss ut i backen?
Ja.
Jag ska bara kissa.
"Är det bättre att ha haft något bra och förlorat det än att aldrig ha haft det?"
Därför ger jag tillbaka den.
Utan att ha läst den.
Okej.
Vill du följa med mig på bio?
Gå på vår första middagsdejt med en fin, fånig romcom.
Jag är med på en fånig romcom.
Så länge slutet är lyckligt.
Du vet vad jag menar.
- Lyckligt slut som i... - Visst.
- I en film med karaktärer... - Jag gillar lyckliga slut.
SLUT
- Får vi följa med till gaten? - Mamma, jag är 21. Nej!
Okej, jobba hårt. Men glöm inte att ha roligt.
Jadå.
- Se till att äta ordentligt. - Du med.
Jag är så stolt.
Okej. Gå nu.
Gå, då.
Lev ditt liv.
Ha ett stort äventyr.
- Adjö! - Tjingeling.
Hej då!
Ska du hålla tal?
Ja.
Bestman?
De påstår det.
- Fick du vila? - Lite.
Jag har funderat lite och du borde inte ge tillbaka den.
Boken.
Varför inte?
Historiskt sett stod du och din pappa varandra nära.
Så du kommer förmodligen att förlåta honom till slut.
Du kan lika gärna göra det nu.
Du med din matte.
Min bror blir också galen på det.
- Har du syskon? - Ja, ett.
Han är två år yngre. Luther.
- Bor han i London? - Ja, hos mamma och pappa.
Tills han för några månader sen köpte en prålig, grön Sprinter-skåpbil.
De är häftiga.
Han påstår det.
Står ni varandra nära, historiskt sett?
- Du är väldigt frågvis. - Gör ni det?
Mamma blev sjuk när vi var små. Så ja. Men vi är väldigt olika.
Men det gör inget. Jag är van vid det nu.
Mår din mamma bra nu?
Hon var i remission i 14 år, men det kom tillbaka.
Jag är ledsen.
Ingen fara.
Du är lite farlig. Vet du det?
Jag?
Ja.
Jag är alldeles för ärlig mot dig.
Jag borde nog kila bort till toan och sen sova en stund.
Samma här.
Mina damer och herrar, det här är er kapten.
Vi har påbörjat inflygningen mot Heathrow och kommer att landa om 15 minuter.
Vi som jobbar ombord vill tacka för att ni reser med oss
och vi hoppas att ni njuter av er vistelse i London.
God morgon.
- Jag... - Det känns...
- Förlåt... - Nej...
Säg du.
Jag tänkte bara fråga om...
Bröllopet du ska på. Var är det?
I Shoreditch, tror jag.
Shoreditch, ja. Det är coolt. Väldigt hipster.
- Du, då? Vart ska du? - Jag ska vara i Peckham 13.00.
I ett kapell där mina föräldrar spelade amatörteater.
Du har lite tid på dig.
- Min ceremoni börjar klockan 12. - 12?
- Inte den reaktion jag ville ha. - Du borde hinna.
Om du skyndar dig. Och tullen går smidigt.
Jösses.
Stackmoln. De bästa molnen.
Det enda på jorden som ser ut precis som du ritade det som barn.
Så din familj består inte av streckgubbar?
- Det gör min. - Det vill jag se.
Tyvärr, man får träffa familjen först på femte dejten.
Säger tjejen som sov med mig på första.
Jag bryter mot alla regler för dig.
Jag med.
Brittiska pass till vänster.
- Alla andra till höger. - Redo?
Brittiska pass till vänster. Alla andra till höger.
Sir, ma'am, ni måste gå vidare.
- Ge mig din mobil. - Sir.
- Ni stoppar upp kön. - Två sekunder, bara.
- Mitt nummer. - Brittiska till vänster. Andra till höger.
- Messa mig ditt. - Sir, nu.
- Sjyst. - Jag ska gå.
- Vi ses på andra sidan. - Vänta. Va?
Vi ses på andra sidan.
Okej.
Köerna leder inte till olika länder.
Skit också.
Nästa.
Nästa!
Nästa.
Nästa!
- God morgon, madam. - God morgon.
Hej. Ursäkta.
- Sådärja. - Vad för dig till London?
Ett bröllop.
- Hur länge stannar du? - Bara över helgen.
Har du hans namn eller nummer?
Va?
Den du bor hos.
Jadå.
Andrew Sullivan, min pappa.
Vi ska vara på Spitalfield Hotel för bröllopet.
Där ska vi bo. Han ska gifta sig.
Njut av din resa.
Hej!
Ett ögonblick.
Jag ska nog till Shoreditch.
Saint Luke's Church. Ja, i Shoreditch.
Ett litet råd.
Om du har två procents chans att hitta kärleken på en flygplats
och killen ger dig sitt nummer, se till att mobilen är laddad.
Nej.
Och få hans efternamn.
PAPPA
Hej. Jag sitter i en taxi.
Hur långt bort?
Vi är en halvtimme bort.
Okej, Charlottes vänner är redo.
För vadå?
För dig.
Vad roligt att se dig.
Hadley kom till sin fars bröllop med sju minuters marginal.
Nätt och jämnt med tid för fyra brudtärnor att utöva sin magi.
- Hon är sen. - Ingen fara.
- Vem dyker upp sent? -Är det hon?
-Är du Hadley? - Hej.
- Hadley. - Hej. Jag heter Bertie.
Det här är Violet, Jasmine och Shanti.
Hejsan. Ursäkta att jag är så sen.
Då så, fröken äppelkind. Fröken Ur tickar på.
Jag slätar ut den här.
Ditt hår är urläckert.
- Och din hy... -Ät inte upp henne.
Jag skulle kunna slicka den. Det ska jag inte!
Ananasen. Väldigt få klarar att bära upp den.
Tack.
- Tequila? - Första regeln för ett brittiskt bröllop.
- Bli plakat. - Ja!
Trots allt ståhej
började Andrew Sullivans andra bröllop endast tio minuter sent.
Det varade i 52 minuter och 18 sekunder.
Det fanns 760 blommor, fem brudtärnor och 48 hattar.
100 procent ansåg att Charlotte Engleby såg jättelycklig ut
och att Andrew Sullivan var väldigt kär.
Prästen pratade för länge, sju skämt drogs, fyra värmande anekdoter,
och ordet kärlek nämndes tolv gånger.
31 procent av gästerna rördes till tårar, två ringar utbyttes,
och en brudtärna kunde inte sluta tänka på killen på flyget.
...så länge ni lever.
Javisst.
Ursäkta. Jag menar, ja.
Då förklarar jag er härmed man och hustru.
Bröllop brukar ha en paus på 75 minuter mellan ceremonin och mottagningen.
Men dagens bröllop har en lucka på 240 minuter,
så de närmaste fyra timmarna
måste Hadley lista ut vad hon ska säga till sin pappa.
Hadley?
Hej! Vad härligt att se dig.
Titta på dig. Du ser annorlunda ut.
- Mer vuxen. - Ja.
Det är konstigt hur det blir så.
Hur som helst, grattis.
- En stor dag. - Tack.
Det betyder mycket. Vi är så glada att du är här.
Jag försökte verkligen missa det.
Japp.
- Det var ett skämt. - Ja. Ett roligt skämt.
Du, jag vill fråga dig en sak
som inte kändes rätt att ta upp via sms eller nallen.
- Mobilen. - Ja.
Charlotte och jag undrade om...
...du vill dansa med mig på mottagningen?
Jag sa att du skulle se det som fånigt.
Visst.
- Går det bra? - Ja. Det går bra.
- Var det allt, eller...? - Ja.
- Ja. Vad bra. Då så. - Toppen.
Hadley! Vad roligt att äntligen träffa dig.
Han var så stressad och trodde att du inte skulle hinna.
- Han ville ställa in allt. - Va?
Skojar du, eller? Jag gör det inte utan dig. Du är ju min dotter.
Fotografen sa åt mig att be dig vara redo om fem minuter.
Be honom dra. Jag är med vår hedersgäst.
Du skulle bara våga.
Dags för fotona, då.
- Man får bara en stor dag. - Inte statistiskt sett.
- Char, några gäster vill säga adjö. - Okej.
Tom och Karen! Så fint.
Vi kommer till mottagningen sen.
Vi ska bara på en minnesstund på Peckham House.
Vad tråkigt att höra.
- Vem är det? - Toms vän från teatern.
En tragisk historia.
Gift, två söner, besegrade cancern för 12 år sen,
men fick plötsligt ett återfall.
En av sönerna fick flyga hem från universitetet i USA.
Jösses. Tänk er att resa helt ensam till sin mammas minnesstund?
Jag ska på bröllop. Du med, eller?
Det är faktiskt mina myskläder.
Jag gillar att slappa i pressad kostym.
Det är bara 0,2 procents chans
att Olivers och Hadleys familjer har gemensamma vänner.
Hadley, vi ska ta några foton nu.
Om 13 minuter avgår en buss från Shoreditch till Peckham.
Det innebär att Hadley Sullivan
bara har två minuter på sig att bestämma om hon ska med.
Om inte, är det mindre än sex procents chans
att hon nånsin får se Oliver Jones igen.
Ödet kan bara vara ödet
om vi bestämmer att vi vill att det ska vara det.
- Vad gör du, Hadley? - Förlåt, men...
- Jag måste gå. - Va?
Jag måste göra en sak, men jag... kommer tillbaka.
Just nu, i London?
Ja. När är mottagningen och drinkarna och...?
- Om fyra timmar. - Kanon. Vi ses då.
Jag lovar.
- Men vad...? Vart ska du? - Ingen fara. Jag klarar mig.
Hadley var osäker på om det var rätt beslut,
men nåt sa henne att hon behövde vara där.
- Går den här bussen till Peckham? - Om du betalar idag.
- Hur gör jag? - Visa upp ditt "ostron".
Visa upp mitt...
- Använd ett kreditkort, bara. - Självklart. Det är logiskt.
- Varsågod. - Sjyst. Ursäkta.
Dagens ungdomar.
Vänta. Du trodde väl inte att det var hela historien?
Ollie!
Yo! Det här är din välkomstlåt, brorsan!
Jag ber om ursäkt.
- Luther. - DJ Jonesy.
Jag finns på Insta.
-Överraskning. - Du får oss gripna.
För vadå? Mina grymma beats? DJ Jonesy. Jag finns på Insta.
Okej. Vi ska nog gå nu.
Innan du säger nåt, jag uppträdde inte, utan välkomnade min bror hem från USA.
- Gör det nån annanstans. - Ja, sir. Uppfattat.
- Vi skulle väl gå, Ollie? - Jag väntar liksom på nån.
Jag bryr mig liksom inte.
Okej. Då går vi väl.
- Vad var det där? - Kul att se dig.
Härligt att se dig.
- Hur var flygresan, Butter? - Helt okej, faktiskt.
Överraskande.
- Ska du verkligen hålla ett EDM-minnestal? - Jisses, vad ska du göra? Matte?
Jag ska hålla tal som en normal människa.
Tråkigt.
Väl framme i Peckham gjorde Oliver Jones sig redo för dagens evenemang.
Det handlade förstås om att sätta på sig en Shakespeare-dräkt.
Hur går det för dig, Romeo?
Jag är inte Romeo, utan Macbeth.
Ser man på...
Du är jätteflott.
Okej, Snurre Sprätt. Nu kör vi.
- Jag är Bottom. - Botten?
- En Shakespeare-karaktär. - Du är verkligen botten.
Trots att det finns en Puck, två Hamletar och fem Julior,
var det här ingen typisk Shakespeare-fest.
Det var faktiskt ingen fest alls.
Hej, pappa.
Roligt att se dig. Hur var resan?
-Överraskande. Men han sa inte varför. -Är allt bra?
- Var är mamma? - Här.
Hej, mamma.
Oliver.
Var hälsade, fagra vänner. Tack för att ni kom
till det som endast kan beskrivas som Tess Jones levande minnesstund.
Eller som vår son Luther kallar den: hennes avskedsfest.
Han är lite enfaldig, men vi älskar honom.
Tack för att ni hjälper henne förverkliga sin dröm om att låta alla vänner,
och några fiender, uppträda för henne.
Godtagbara minnesnummer är musikaliska nummer...
Tolkningsdans. Tack så mycket, Gloria. Ja.
Och jambisk pentameter från undertecknad.
Utan vidare dröjsmål vill kvällens stjärna och huvudperson
säga några ord.
Så här är hon.
Mitt livs kärlek.
Min sommardag.
Tess.
Tack, allihop, för att ni...
...är här idag.
Det som hände var att Val och jag planerade min begravning.
Den förvandlades till en sån fantastisk show
att jag insåg att jag ville uppleva den.
Och du har rätt.
Jag hatar när folk säger fina saker bakom ryggen på mig.
Det är ett tragiskt slöseri.
Man vet inte vilket slags historia ens egen är förrän man vet slutet.
Och...
Nu vet jag att min är en kärlekshistoria.
Det känns som om mitt liv började den dagen jag träffade Val
på en Shakespeare-kurs.
På universitetet. Han gjorde sin Richard III.
- Strålande. - Uselt.
Men som skalden säger:
"Den som älskar, älskar vid första ögonkastet."
Tja, jag har excentrisk smak.
Och sen dess har vi skrivit
den vackraste historien tillsammans med våra två älskade, stiliga,
djärva söner.
Jag är så tacksam mot var och en av er för att ni är en del av den.
Det har varit underbart.
Så låt oss fröjdas.
Låt oss äta så mycket vi bara kan och bli riktigt fulla.
Dagens enda regel är...
...glöm inte att ta farväl.
Då så.
Slut.
Tack.
Vi är här för bara en kväll.
Få bort den här veteranen från scenen.
Jag är glad att meddela att jag ska framföra mitt Shakespeare-medley...
Tessa Jones levande minnesstund varade i en timme och 32 minuter.
26 minnestal hölls, inklusive nio monologer...
...ärlighet eller... Fan, det står helt still.
Det är helt blankt. Det var en mardröm att lära sig.
...fem dikter...
Hon älskar mig.
...åtta sånger...
...tre danser...
...en freestyle-rap...
...och ett bisarrt DJ-set.
När jag säger "DJ" säger ni "Jonesy".
DJ!
- Va? Vem då? - Va?
Bättre kan ni.
- DJ! - Jonesy!
87 procent av gästerna rördes till tårar.
Ordet "kärlek" användes 39 gånger.
Och en son önskade att han fortfarande höll tjejen på flyget i handen.
Medan Oliver Jones tog en paus från sin mammas minnesstund,
var Hadley Sullivan på väg mot den i genomsnitt 19 km/h.
HIMLEN ÄR GRÄNSEN MED ESM BANK
Peckham House.
STANNAR
- Ursäkta. - Ja?
Hej. Kan du hjälpa mig? Min mobil är död och jag ska till Peckham House.
Okej. Javisst.
Till höger på Queen's Road och till vänster på King's Grove.
Det är till vänster genom porten.
Sjyst. Tack.
- Jag behövde verkligen det där. - Hoppas du hittar honom.
Vänta...
Där är du ju.
Vad är det?
Jag mår bra, mamma.
- Prata med mig. - Gå och sätt dig.
Gå. Du missar din fest.
Oliver...
Prata med mig.
Jag förstår inte varför du inte får behandling.
Jag har läst informationen.
Jag vet att... Om du börjar med kemoterapi och en antiinflammatorisk kost
kan du få sex, 12 månader, kanske till och med 18.
Varför det?
En seriös fråga.
Så att jag kan vara sjuk hela tiden?
Du skulle vara här.
Jag vet. Jag är ledsen.
Men tre, sex, 12 månader gör ingen direkt skillnad.
Jag kommer ändå att dö.
Jag vill fortfarande vara jag.
Jag vill leva lite innan jag dör.
- Snälla du. - Ja.
Kom här.
Jag älskar dig så mycket.
Då så. Kom och lev med mig. Du vet att du vill.
Vi gör ett enormt, oförglömligt spektakel av oss själva.
Mamma, jag behöver en sekund.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig med.
Ursäkta mig.
-Är det här minnesstunden? - För Tessa? Ja.
Vet du om det finns en Oliver här?
Jag har inte sett honom på ett tag. Hör med Luther.
Okej. Tack.
Luther?
- Ja? - Visst är du Olivers bror?
Du är amerikan.
Ja.
Är Oliver här? Jag är en vän.
Javisst.
- Utmärkta tänder. - Tack.
Snygg skåpbil.
- Ja, det är en Sprinter. - Jag ser det.
Vi letar upp Ollie. Hitåt.
- Hej, mamma och pappa. - Här är han.
- Har ni sett Ollie? - Inte sen han gick. Hur så?
Nån letar efter honom. Får jag presentera Olivers vän.
Olivers vän!
Hej. Ja, Hadley. Trevligt att träffas.
- Val. - Tessa.
Hadley.
Är allt bra? Du ser ut att ha sett ett spöke.
Förlåt. Jag...
Jag fick höra... Jag trodde att det här var en minnesstund. Så jag...
Du trodde att jag var död.
- Jag är glad att du inte är det. - Jag också.
Jag tog med... Det kanske är konstigt, men jag har de här...
- Du borde ta dem. - Det är mindre konstigt nu.
- Tack så mycket. - Varsågod.
Och oroa dig inte för förväxlingen.
Det är ganska ovanligt att ha sin minnesstund innan man dör.
Rätt genialiskt, faktiskt.
Jag menar, vad är poängen med att alla
säger fina saker om en om man inte kan höra det?
Precis vad jag tänkte.
Nu dansar vi.
Kom igen, mamma.
- Kom då. - Dra upp mig.
- Såja. - Så trevligt att träffas.
Trevligt att träffas.
Hej.
- Vadå? - Din klänning.
Den är hemsk.
- Jag gillar den. - Nähä.
- Joho. - Nähä.
Den är fin.
För att vara blåmärke.
Hur var det?
- Bröllopet? - Ja.
- Det spelar ingen roll. - Kom igen nu.
Det var...
...irriterande trevligt.
Charlotte är helt omöjlig att hata och pappa är verkligen lycklig...
Gud, vad hemskt det låter.
Fruktansvärt.
Jag känner mig rätt usel över att jag beklagade mig över pappa hela resan.
Varför det?
För att han... inte är döende.
Varför sa du inget?
Det är lite komplicerat. Eller hur? "Hej. Trevligt att träffas.
Min mamma är döende i lungcancer, så jag flyger till London för hennes minnesstund,
men intrigvändningen är att hon inte är död än.
Hon anordnar en avskedsfest med Shakespeare-tema,
vilket är normalt att göra när man borde få behandling."
Hur mår du?
Jag mår bra.
På riktigt.
Bara nio procent med lungcancer lever längre än tio år.
Varför gör du jämt så?
Vadå?
Förklarar bort saker med hjälp av siffror istället för att säga nåt ärligt.
Som...?
Jag vet inte. Vad som helst. Nåt som du verkligen känner.
Förlåt, jag...
Jag vill. Det bara... känns inte som...
Jag skulle ju vara ärlig. Det är det ärligaste jag gjort på hela dagen.
Jag är ledsen.
Det känns som om du har mycket på gång just nu.
Du låtsas som om inget stör dig.
Vad ska jag säga?
Ska jag säga att jag är helt uppriven?
Att jag redan saknar henne?
Att det här är den värsta dagen i mitt liv förutom den som kommer?
Jag försöker finnas här för dig.
Jag vill inte spy ur mig allt för en tjej jag nyss träffat på flyget.
Ollie.
Folk går. Om du vill hålla talet är det dags.
Absolut.
Gå, du.
- Det var dumt av mig att komma. - Jag menade det inte.
Det är lugnt.
Jag måste ändå tillbaka.
Hälsa familjen att det var trevligt att träffas.
Kom nu, Ollie.
- Jag är ledsen. - Det är okej.
-Är allt bra, Romeo? - Ja.
Cirka 17,6 procent kommer att lämna sitt livs kärlek.
Oliver var på väg att bli en av dem.
- Ursäkta mig. Du glömde din väska. - Det är inte...
Tack.
Jaha...
Jag fick ingen chans att hålla tal under minnesnumren så...
...nu kör vi.
37.
Så många pjäser skrev Shakespeare.
Lika många läste eller spelade mamma upp för mig och min bror när vi var små.
1 900 är antalet dagar hon skjutsade oss till skolan
innan jag började köra bil.
Två är antalet gånger hon gjorde roly-poly med jordgubbssylt
när en tjej krossade mitt hjärta.
Saken är den...
Jag...
Jag försökte mäta mammas liv i siffror.
Det är så jag gör.
Mamma, du vet det här om mig.
Det är så jag gör med allt.
Det hjälper mig...
...att förstå världen, antar jag.
Men saken är den att...
...Tessa Jones inte är en siffra.
Hon är inte pjäserna hon spelade upp eller...
...måltiderna hon lagade eller råden hon gav mig.
Hon är min mamma.
Jag kommer att sakna dig så mycket.
- Ursäkta. Är det här vägen till stationen? - Vet inte. Tyvärr.
Skit också.
Min ryggsäck.
Går du med på ett byte?
Ursäkta mig.
Är vi nära Spitalfields?
- Ett ögonblick. Jag har en kund. - Ursäkta.
Får jag låna din mobil en sekund?
Tack. Det tar bara en sekund.
- Hallå? - Pappa?
Hadley, är du okej? Vi är på mottagningen nu.
- Varför har du inte svarat? - Mobilen dog.
Förlåt, jag är...
Vad är det?
Jag är vilse.
Vilken gata? Var är du?
Ezra Street, E2.
Gå ingenstans. Jag kommer och hämtar dig.
Okej. Tack.
Hadley!
Hej.
Förlåt att jag sabbade din stora dag.
Jag var så orolig.
Vad hände?
Lova att inte flippa ur?
Nej, men jag vill veta vad som hände.
Jag...
Jag åkte för att leta efter en kille jag mötte på flyget.
En kille?
- Hur gammal är han? - Pappa.
- Förlåt. - Han heter Oliver.
Han är mattenörd.
Och han är...
...snäll och...
...överraskande och...
Jag trodde att han skulle på bröllop precis som jag,
men det var visst en minnesstund för mamman
som inte är död, bara väldigt sjuk.
Och...
Jag kände bara att jag behövde finnas där för honom.
Jag vet att det låter dumt.
Varför skulle det låta dumt?
För att jag har känt honom i åtta timmar... Jag satt bredvid honom på flyget
och stack från ditt bröllop för att hitta honom.
- Det är galet och helt ologiskt. - Det är inte meningen heller.
Det låter som om du var modig.
Varför kämpade du inte för mamma?
Varför kämpade du inte för oss?
Åh, Hadley.
Varför? Varför gjorde du inte det?
Jag har nog inget bra svar.
Det är svårt.
Nånstans längs vägen slutade vi bara...
...att anstränga oss båda två.
När jag kom hit...
...visste vi.
Kärlek kräver arbete.
Valde du Charlotte för att det är lätt, eller...?
Inte alls.
Jag lärde mig min läxa. Jag vill inte förlora dig också.
Jag gillade vårt gamla liv.
Jag ville inte förändra det.
Förlåt.
Jag ville inte såra dig.
Jag vet.
Det är okej.
Det är faktiskt okej.
Jag är glad att du är lycklig.
Är du?
Jag vet. Jag är också chockad.
Men det är jag.
Tack.
Varsågod.
Det känns bra att prata.
Jag har saknat dig.
Kan vi gå på festen nu?
- Snygga tossor. - Dojor, pappa.
- Charlotte. - Jag vet. Om du ger henne en chans...
Nej, Charlotte.
Hej, gumman!
Hej, älskling. Så hungrig. Jag har inte ätit på hela dagen.
Eller ärligt talat hela månaden.
- Vill du ha? - Nej, tack. Det är lugnt.
-Är allt okej? - Jadå. Vi pratade bara.
Förlåt att jag rusade iväg så där.
Det är okej. Med all press jag har satt på dig
med att vara brudtärna och dansen, hade jag också rymt.
Det var inte det.
Jag vet hur viktig du är för din pappa.
Jag vill att du ska tycka om mig.
- Förlåt, nu är jag intensiv igen. - Det är lugnt.
Vill du inte ha lite?
- Jag äter inte majonnäs. - Hon äter inte majonnäs.
Vet du vad? Jag gillar henne. Det var nog inte lätt att komma hit.
- Och hon gillar dig! - Håll käften, mamma.
- Ska vi prata om henne? - Nej.
Vet ni oddsen för långdistansförhållanden? 56 procent. Jag tänker inte göra det.
Vänta. Hadley Ella Sullivan, född den 16 januari.
- Trevligt. - Kom igen.
- Du måste lämna tillbaka den. - Jag vet inte var hon är.
- Det är vad internet är till för. - Du är otrolig. Hörru!
- Det är inte... - Slåss inte.
Jag är döende. Sluta.
Sluta. Låt honom vara!
- Godis. - Det är en bra bok.
Och vad är det här? Saint Luke's Church?
Mottagning efteråt på marinkollegiet klockan 18.00.
Sådärja. Vad bra.
Ska jag våldgästa ett bröllop?
Gå dit, bara. Vem bryr sig om oddsen?
Kom då, mamma.
- Nu åker vi hem. - Ja. Bra idé.
Då så. Upp med dig!
Jag tar syrgasen.
Gå nu.
Vet du...
Om jag hade vetat oddsen för att din mamma skulle få cancer och...
...dö när jag blev kär i henne...
Vet du vad jag skulle ha gjort annorlunda?
Inget alls.
Jävla bröllop.
Ursäkta. Hej. Jag är alltid sen.
Om det får dig att må bättre, har jag varit sen hela dagen.
- Det låter som om det finns en historia. - Det kan man lugnt säga.
Slutar den bra?
Jag vet inte.
Det finns definitivt saker som jag önskar hade blivit annorlunda.
Men...
Ja.
Ja, den gör nog det.
Det var kanske inte menat så.
Hej.
Det är din tur.
Tack för att du gör det här.
Jag menar inte bara dansen, utan allt. Jag är så glad att du kom.
Jag med. På riktigt.
Du får gärna stanna över julen. Känn ingen press.
Det skulle inte vara som förut med mamma, men det kunde vara trevligt.
"Är det bättre att ha haft något bra och förlorat det än att aldrig ha haft det?"
Vår gemensamme vän.
- Du har läst den! - Inte än, men jag ska.
Jag hajar nog nu.
- I så fall har jag bara en fråga till. -Åh nej.
Är du redo att svänga loss?
Är jag det? Kör hårt.
Hörni?
Kan ni köra mig till Greenwich?
- Kom igen, chauffören. - Hoppa in.
Alla ombord!
Går den inte fortare?
21 december är årets bästa dag att vara kär i London.
Med 2 380 000 jullampor som lyser upp staden
och hundratals koppar varm choklad som ångar i kalla händer,
är det den fjärde mest populära dagen att fria på.
422 par gifter sig,
39 firar sin 45:e bröllopsdag
och tusentals främlingar möter varandras blickar för första gången.
Men av alla par som blir förälskade den här underbara dagen,
är det bara en historia som verkligen räknas.
- Det var det visst! - Inte alls.
- Så var det inte. - Du lade katten i kylen.
Du tyckte att den såg varm ut.
Inget klår en familjeutflykt. Vi har inte gjort det på åratal.
- Ja, det är kanon. - Det här är fel...
Vi kommer fram.
Absolut. I Londons snabbaste skåpbil.
- Det är mer trafik rakt fram. - Vet du vad?
Sluta stressa mig. Jag kan inte köra när ni babblar.
Du skulle ha tagit av till vänster. Det här är fel väg.
- Jag följer gps:en. - Det är på andra sidan.
- Du kör fel. - Det här är så nära jag kan komma.
- Där är det. Där! - Herregud.
Vad ska jag göra, då? Köra över gräset?
- Lita på mig. - Stanna bilen!
- Va? - Stanna!
- Luth! - Vadå?
- Stanna bilen! - Vadå?
Det var kul.
- Tack för skjutsen. Jag älskar skåpbilen. - Efter henne, Macbeth.
Hadley!
Säg nåt.
Säg nåt själv.
Då så...
Överraskningar.
Det är vad jag är rädd för.
Det och mörkret.
Och bakterier.
Jaha.
Varför berättar du det?
Du frågade vad jag var rädd för när vi träffades.
Det var allt.
Jag är rädd för att bli överrumplad av saker som cancer eller...
...hjärtesorg.
Det vore jättebra om du kunde säga nåt.
Gillar du den överraskningen?
Jag kan nog vänja mig.
Även från en tjej du nyss träffat på flyget?
I synnerhet från en tjej jag nyss träffat på flyget.
Måste du tillbaka?
Jag har lite tid på mig.
Jag tänkte missa mitt flyg imorgon, så...
Menar du det?
Visste du att ett av 50 förhållanden börjar på en flygplats?
-Är det så? - Ja.
Ungefär åtta procent av paren träffas på grund av en missad anslutning.
Vad undersöker du på riktigt?
- På riktigt? - Ja, på riktigt.
Den statistiska sannolikheten för kärlek vid första ögonkastet.
Hadley och Oliver kommer att kyssas 12 872 gånger under sitt gemensamma liv.
De kommer att vara gifta i 58 år, gräla 1 462 gånger
och älska 5 787 gånger.
Hadley kommer att hålla Olivers hand när Tessa tar sitt sista andetag.
Oliver kommer att hålla i Hadleys när hon tar sitt.
Och båda kommer att hålla sin dotters hand dagen hon föds
och förundras över hennes små fingrar,
och över hur inget skulle ha varit möjligt utan ett missat flyg,
ett trasigt säkerhetsbälte och ett val att älska varandra varje dag.
BÖRJAN...
Undertexter: Marjut Hökfelt