20 Decembrie e cea mai rea zi din an
pentru a călători prin Aeroportul John. F. Kennedy.
Peste 193.000 de pasageri sosesc și pleacă în acea zi,
provocând întârzieri de 23 de minute la check-in
și de până la 117 minute la controlul de securitate.
Dar dintre pasagerii deranjați în această zi deranjantă...
- Scuze! - Scuze!
...doar povestea unuia contează.
Pentru că azi, pasagerul acela întârzie.
Mă scuzați!
Scuze!
Hadley Sullivan va rata zborul spre Londra.
Stai! Vă rog, sunt aici.
Scuze, domnișoară! Ați întârziat.
Sunt 367 de suflete la bordul zborului TA-5120.
412 bagaje, 344 de obiecte personale,
patru animale de sprijin emoțional și 62 de perne pentru gât.
Împreună, acești pasageri vor călători șase ore și 47 de minute,
fără Hadley.
S-ar spune că e ghinion să ratezi zborul pentru patru minute.
Poate credeți că totul se întâmplă cu un motiv.
Dar pentru Hadley, cele patru minute nu vor fi cu ghinion.
Pentru că, în curând, o fată și un băiat se vor întâlni
și asta va schimba totul.
VISUL UNEI NOPȚI DE VARĂ
Dar, ca să fie clar,
nu e o poveste despre iubire.
E o poveste despre soartă.
Sau statistici.
Depinde cu cine vorbești.
Fata e Hadley Ella Sullivan.
Are 20 de ani. 1,65 m înălțime.
Întârzie în 21% din cazuri,
la fel ca procentul mediu al bateriei telefonului ei.
Se teme de trei lucruri, inclusiv maioneza,
spațiile mici și dentiștii.
Totuși, de un lucru nu s-a gândit să se teamă.
E un trimestru.
Tată, vei preda poezie în țara din care e Shakespeare.
- Nu te pierzi cu firea? - Mă pierd cu firea.
E grozav!
- Am vrut să studiez în străinătate... - De fapt...
scumpo, noi două rămânem aici.
De ce?
Nu era gata să recunoască, dar, pe lista ei de temeri,
divorțul a devenit brusc mai de speriat decât maioneza.
Putem doar să vă transferăm la zborul următor.
Mai sunt două locuri, la clasa întâi.
Când pleacă?
Într-o oră și jumătate. Ajunge la Londra la 09:55.
- Nunta tatei e la prânz. - Vă mai gândiți?
Puteți aștepta o clipă?
O să dureze... Scuze, doar o clipă.
Doar...
Bună, scumpo, ce faci?
- Am pierdut avionul. - Ce?
Îl pot lua pe următorul,
dar e la clasa întâi. Ajunge la 10:00.
Mâine?
- Nu, în seara asta. Voi merge cu cometa. - Hadley.
Scuze!
Bine, cumpără biletul și îți dau banii înapoi.
- Nu, pot plăti. - Nu fi ridicolă!
- Nu îți permiți. - Bine. Mulțumesc.
Chiar trebuie să închid.
Bine. Trimite-mi mesaj când aterizezi, bine?
Bine.
- Pa! - Pa!
Da, un bilet la clasa întâi spre Londra, vă rog!
Mulțumesc.
Scuze!
E mort.
De asta e deschis.
Sigur că da.
Poftim?
Lasă! Nimic. Mulțumesc.
Anunț de îmbarcare pentru zborul AI-3670...
Folosește-l pe al meu!
El, după cum ați ghicit, e băiatul. Oliver Martin Jones.
Are 22 de ani, 1,80 m înălțime.
Sosește la timp în 94% din cazuri,
ceea ce coincide cu durata medie a bateriei telefonului său mobil.
Și el s-a temut mereu de trei lucruri:
de bacterii, de întuneric
și de surprize.
Aici e pergamentul...
Pergamentul?
...pe care e înscris
numele fiecărui bărbat considerat adecvat...
în toate...
Momentan, încă se localizează.
Cu tratamentul potrivit, are mari șanse.
Lucrurile astea nu-s previzibile.
Atunci, Oliver a decis că nu va mai fi surprins niciodată așa.
Totul în viața noastră se măsoară prin big data,
conexiuni sociale, obiceiuri de achiziție, pași zilnici.
Asta înseamnă că, într-o zi,
totul din viețile noastre va fi previzibil.
Mereu sunt lucruri care ne surprind.
Nu dacă avem destule date.
Când te temi de surprize,
pare mai bine să nu lași nimic la voia întâmplării.
Folosește-l pe al meu!
Asta până când întâlnești o americană cu bateria telefonului moartă.
Scuze, nu împart electronice până la a treia întâlnire.
Bine. Nu, cred că e destul de intim.
Am terminat, dacă ai nevoie.
Mersi. Eu...
Bateria moare.
Probabil are nevoie de service.
Bateriile de telefon au un număr finit de încărcări.
Ești obsedat de tehnologie sau...
De matematică.
Studiez statistică la Yale.
Ce subtil te-ai dat mare!
Britanic, nu mă pot abține.
Eu sunt Oliver.
Ca Twist.
Și se zice că americanii-s inculți.
Chiar suntem. Doar că sunt o fană a lui Dickens.
Eu sunt Hadley.
Bună, îmi pare bine.
Îmi pare bine.
Ce studiezi, Hadley, fana lui Dickens?
- Literatură engleză? - Sunt...
indecisă.
Nu e de parcă m-am trezit într-o zi și am zis: „Voi fi avocat fiscal.”
Pățește cineva așa ceva?
Avocații fiscali. Probabil.
Încotro?
Londra. Tu?
La fel. De fapt, ar trebui...
Ar trebui să fiu în aer. Dar am întârziat patru minute la zbor.
Aș zice că e soarta, dar, probabil, ai ales să întârzii patru minute.
Mă duceam să mănânc ceva.
Vrei să vii cu mine?
Faci asta doar la a treia întâlnire?
Nu, ar fi grozav să mâncăm.
De obicei, întârzierea și telefonul neîncărcat al lui Hadley
i-ar fi adus probleme.
Azi, au adus-o la Oliver.
Te duci acasă de sărbători?
Presupun că ești din Londra.
Prefer să rămân aici. Să nu rămân în urmă cu cercetările.
Ce cercetezi?
Procentul de americani care pierd zboruri.
Amuzant. Foarte nostim.
Ce scârbos!
Am un șervețel Lysol pentru tine.
Pentru telefonul murdar și muribund.
Mulțumesc.
Mereu am urât aeroporturile.
Serios?
Eu le ador.
De ce?
Îmi place că nu ești nici aici, nici acolo, ești...
în țara nimănui.
Nu, sună minunat.
Ca purgatoriul.
Fără carbohidrați?
Nu, urăsc maioneza.
- Serios? - Da.
- E un condiment grețos... - Și eu o urăsc.
E...
A doua din cele mai mari temeri ale mele.
- Celelalte? - Dentiștii și spațiile mici.
- Te-ai gândit la asta. - Nu.
Dacă te-aș întreba de ce te temi,
- ...n-ai sta să te gândești. - Cum știi că nu-s neînfricat?
Fiindcă mănânci mezeluri cu furculița și cuțitul.
- Scuze, trebuie să răspund. - Da. Du-te!
- La 11:00 ajungi mâine? - Nu, la 10:00.
Ți-am scris.
Serios?
Dau vina pe wi-fi. E dubios.
Ai treabă mâine. Hai după mine la 10:00!
Sigur, voi fi acolo.
Apropo, am o mică surpriză pentru tine,
pregătește-te!
Ce? Nu-mi plac surprizele.
E bună. Nu te poți enerva.
Ți-am zis, nu te poți supăra.
Ce fel de logică e asta? Luther, nu vreau o surpriză.
Crezi că toate-s bune. Niciuna nu e.
Nu, scuze, se întrerupe. Nu te aud.
Luth. Luther!
- Scuze! - E în ordine.
Dacă claustrofobia e una din cele mai mari frici ale tale,
de ce iei avionul timp de șapte ore?
O întrebare foarte bună.
O nuntă.
- La fel ca tine? - Așa.
Sunt hainele mele de purtat în casă,
Mă relaxez într-un costum călcat.
Înțeleg.
Cutele sunt stresante.
A anunțat zborul nostru?
Deja?
Fir-ar, nu mai pot rata unul. Deci...
- Rucsacul. - Îl iau.
Mulțumesc.
Ești amabil.
Stai!
Super! Suntem aici. Am ajuns. Bine.
Mulțumesc.
Ești foarte rapidă.
Aici e locul meu.
Foarte frumos.
Stau în spate...
Bună ziua! Vă ajut să găsiți locul?
- Sunt aici. Nu, mulțumesc. - Bine.
- Mă scuzați! - Sigur.
Mulțumesc.
- Să te ajut. - Mulțumesc.
Scuze!
Înapoi la sală!
Scuze, o clipă! Mi-a părut bine să te cunosc, Hadley.
Da.
- Baftă! - Și ție!
„Baftă?”
Ce idiot!
- Bună seara! - Salut!
Mă scuzați, dră?
Da, domnule?
Am centura stricată.
Îmi dați voie?
Nu.
Stați!
Așa e. Vai de mine!
Ce?
Nu puteți zbura fără centură.
- Trebuie. - E o problemă de siguranță.
Mai e vreun loc? Îmi pun centura în cală dacă trebuie.
Stați! O să văd dacă vă putem muta.
Mulțumesc.
Bună, mamă! Am pierdut avionul.
Dar l-am luat pe următorul, e bine.
Te sun când aterizez. Bine? Te iubesc. Pa!
- Mulțumesc. - Sincer, nicio problemă!
N-ar trebui să vă mutăm de la clasa a doua la întâi,
dar azi e ziua dv. norocoasă.
Hadley.
Oliver.
- Ce faci... - Am centura ruptă.
- Trebuie să mă mute. - Scuze!
Vă cunoașteți?
- Da... - Într-un fel.
Atunci, cred că e ziua dv. norocoasă.
Ce surpriză!
Credeam că ai fi prezis asta, dle Analiză predictivă.
Bine. Foarte bine.
Bravo!
Mereu primești pijamale?
Nici eu n-am zburat la clasa întâi.
Pot să-ți...
- Mulțumesc. - ...șterg...
Nu așa.
29% dintre avioane nu sunt curățate riguros.
Am inventat asta.
În următoarele șase ore și 47 de minute,
Hadley Sullivan și Oliver Jones se vor îndrăgosti.
Dar, la 18 minute după aterizare,
vor fi despărțiți în mulțime și nu se vor mai revedea.
Asta dacă nu-și iau numele, numerele de telefon sau adresele de e-mail,
Instagram, Linkedin, Twitter, Facebook.
Sunt multe opțiuni, serios.
Grozav.
În caz de aterizare de urgență în apă,
vesta dv. de salvare se află sub scaun
și se umflă automat.
Are un fluier pentru a cere atenție
și o lumină ca să fiți văzuți în întuneric...
- Ce? - N-am mai văzut să citească nimeni asta.
Atunci, ai noroc că stai lângă mine.
În general?
Și în caz de urgență.
Dacă ne prăbușim în ocean,
atunci, tu, de 1,50 m o să mă ridici și o să mă cari de aici.
Șansele să se prăbușească sunt de una la cinci milioane jumătate.
E mai probabil să mori în mașină...
Putem evita subiectul?
- Scuze! - E OK.
Echipaj, pregătiți-vă de decolare!
Ești bine?
Care e culoarea ta preferată?
Mâncarea?
Animalul?
Serios?
Haide!
Galben, mexicană, câini. Ale tale?
Albastru, curry și păsări.
Păsări! Câh!
Cum adică? Sunt simbolul libertății.
Se cacă peste tot.
La fel și câinii.
Ei nu-s ciudați.
Bine. Care e numărul tău preferat?
Doi. Al tău?
I.
E unitatea imaginară. E rădăcina pătrată a lui minus unu.
- Știu. - Tocilarule!
Poate. Dar cred că funcționează.
Ce, faci pe fermecătorul?
Nu. Te distrag.
E bine să știu că-ți par fermecător.
Căpitanul a stins lumina centurii de siguranță,
așa că vă puteți deplasa în cabină.
În câteva clipe, însoțitorii de zbor vor înmâna...
Mulțumesc.
Nicio problemă.
Vă ajut eu.
- Mulțumesc, tinere. - E în regulă.
- Ai un bărbat bun. - Mulțumesc.
Cum v-ați cunoscut?
- De fapt, am... - A fost într-un aeroport, culmea.
Serios?
Da, telefonul ei era mort,
deci, i-am dat încărcătorul meu în mod galant.
Am început să vorbim.
Dintr-una într-alta...
Mă încarcă de atunci.
Bine pentru voi!
- Să aveți un zbor plăcut! - Și dv.
Mai zi-mi despre nuntă!
O, da!
Da.
E a doua căsătorie a tatălui meu cu o femeie pe care n-am mai întâlnit-o.
Deci...
- Te duci la nunta tatălui tău. - Da.
Și nu i-ai cunoscut logodnica.
- Nu. - Cum funcționează?
Ei bine...
Începe când el se angajează să predea poezie la Oxford.
După ce a promis că va dura doar un semestru,
a cerut divorțul de mama ta
și s-a îndrăgostit de o femeie pe nume Charlotte
și i-a cerut să se mărite cu el.
Apoi te-a pus pe tine, pe care nu te-a văzut de peste un an,
să zbori peste ocean într-o cutie de conservă
ca să poți sta lângă el, purtând o rochie vineție.
E îngrozitor.
Da.
Dacă te consolează, 50% din căsnicii se încheie prin divorț.
Deci, 50% nu se încheie așa?
Da, dar șansele să se întâmple asta erau incredibil de mari.
Ar trebui să mă ajute?
- Nu te ajută? - Nu.
Cred că e nasol.
Partea cea mai rea e
că se va ridica în fața tuturor
și va face promisiunile pe care le-a încălcat.
Oamenii se pot reîndrăgosti.
Dar, dacă e pe bune, de ce să te străduiești s-o dovedești?
De ce trebuie să organizezi o petrecere mare, de luat ochii?
Cred că iubirea adevărată nu înseamnă asta.
Înseamnă să găsești pe cineva
care să te țină de mână când viața devine grea.
Și asta e tot?
Fără nuntă, fără căsătorie, doar...
să te țină de mână în viață?
Da, cam așa.
Îmi place
că nunțile sunt o promisiune.
Nu toți își țin promisiunile.
Oricum,
asta e nunta mea.
Și a ta? Te rog, spune ceva dramatic,
cum că mama ta vitregă se mărită cu unchiul tău.
Deci, ce doriți?
Pui și legume delicioase sau...
pește foarte uscat?
Pui, vă rog!
O să iau pește...
Pui.
Excelentă alegere, dră.
A doua întâlnire a noastră la cină.
Lucrurile merg repede.
LIBER OCUPAT
PRIETENUL NOSTRU COMUN CHARLES DICKENS
Ce faci?
Da. Scuze, eu...
Doamne!
- Adică... - Sexy, știu.
- Îți vine perfect. - Știam.
Arăt drăguț!
Nu mințeai despre Dickens.
N-am citit-o pe asta.
- Cineva a citit-o. - Da.
A fost a tatălui meu. Mi-a dat-o după divorț.
E ceva ce făceam.
Îmi dădea cărți pe care le adora și apoi le adoram și eu.
E una dintre cele mai bune ale lui. Am citit-o de cel puțin 12 ori.
Acum nu-ți mai pot recomanda cărți la fel de des.
Dar unele-s prea importante ca să se piardă în toate astea.
Mulțumesc.
Deci, mergem pe pârtie?
Da.
Numai să fac pipi.
„E mai bine să fi avut un lucru bun și să-l fi pierdut sau să nu-l fi avut?”
De asta o dau înapoi.
Fără s-o fi citit.
Bine.
Vrei să vii cu mine la cinema?
La cină și la o comedie romantică siropoasă.
Vreau o comedie romantică siropoasă.
Cât timp e cu final fericit.
Știi ce zic.
- Un final fericit ca... - Nu, e OK.
Ca în filmul cu personajele...
Îmi plac finalurile fericite.
SFÂRȘIT
- Mergem cu tine la poartă. - Mamă, am 21 de ani. Nu!
Bun, muncește din greu! Dar nu uita să te distrezi!
Așa o să fac.
- Să mănânci cum trebuie! - Și voi.
Sunt tare mândră de tine.
Bine. Du-te!
Du-te!
Trăiește-ți viața!
Să ai o mare aventură!
- Rămas-bun! - Sal'tare!
Pa!
Ții un discurs?
Da.
Cavaler de onoare?
Asta îmi spun.
Te-ai odihnit?
Puțin.
M-am gândit și nu cred că ar trebui să o dai înapoi.
Cartea.
De ce nu?
De-a lungul timpului, tu și tatăl tău ați fost apropiați,
deci, e foarte probabil că-l vei ierta până la urmă.
Mai bine s-o faci acum.
Tu și chestia cu matematica.
Îl înnebunește și pe fratele meu.
Ai frați?
Da, unul.
E cu doi ani mai mic. Luther.
Locuiește în Londra?
Da, cu mama și tata.
Până acum câteva luni, când a decis să cumpere o dubă Sprinter verde țipător.
Sunt mișto alea.
Asta îmi spune și el.
Ați fost apropiați de-a lungul timpului?
- Pui multe întrebări, nu? - Sunteți?
Mama s-a îmbolnăvit când eram copii.
Deci, da. Dar suntem foarte diferiți.
E în regulă. M-am obișnuit.
E bine acum mama ta?
A fost în remisie 14 ani, dar s-a întors.
Îmi pare rău.
O, nu!
Ești periculoasă. Știi asta?
Eu?
Da.
Sunt prea sincer cu tine.
Oricum, ar trebui să mă duc la toaletă și apoi să dorm.
Și eu.
Doamnelor și domnilor, vă vorbește căpitanul.
Începem coborârea spre Heathrow
și aterizăm în circa 15 minute.
Din partea echipajului, mulțumim că ați călătorit cu noi
și sperăm să vă bucurați de șederea la Londra.
'Neața!
- Voiam să... - Simt că...
- Scuze, tu... - Nu.
Nu, tu.
Voiam să întreb dacă...
Nunta ta. Unde e?
În Shoreditch, cred.
Shoreditch. E foarte tare. Pentru hipsteri.
Și tu? Unde mergi pentru a ta?
În Peckham, la 13:00.
La o capelă veche, unde ai mei jucau teatru de amatori.
Măcar ai timp până la 13:00.
- Ceremonia mea începe la amiază... - Amiază?
Nu e reacția de care aveam nevoie.
Ar trebui s-ajungi.
Dacă te grăbești.
Și controlul vamal merge bine.
Frate.
Nori cumulus. Cei mai buni nori.
Doar ei de pe Terra arată cum îi desenai în copilărie.
Familia ta nu e o colecție de figurine?
- A mea e. - Vreau să văd asta.
Scuze, nu ne vedem cu familia până la a cincea întâlnire.
Zice fata care s-a culcat cu mine la prima.
Îmi încalc regulile pentru tine.
Și eu.
Pașapoarte britanice la stânga.
- Restul la dreapta. - Gata?
Pașapoarte britanice la stânga. Restul la dreapta.
Domnule, doamnă, trebuie să vă mișcați.
- Dă-mi numărul tău! - Dle.
- Nu vă las să încetiniți rândul. - Două secunde!
Ăsta e numărul meu.
...stânga. Restul la dreapta.
- Trimite-mi mesaj! - Acum.
- Super. - Da, plec.
Ne vedem dincolo.
Stai! Ce?
Ne vedem dincolo.
Bine.
Liniile nu duc spre țări diferite.
Rahat!
Următorul, vă rog!
Următorul!
Următorul, vă rog!
Următorul!
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
Scuze!
- Poftim! - Ce vă aduce la Londra?
O nuntă.
Și cât timp o să stați?
Doar weekendul ăsta.
I-ați luat numele sau numărul?
Poftim?
Persoanei cu care stați.
O, da!
Andrew Sullivan e tatăl meu.
Vom fi la hotelul Spitalfields pentru nuntă.
Acolo suntem cazați. Se însoară.
Călătorie plăcută!
CONTROL VAMAL
Bună!
Pot?
O secundă.
Cred că merg în Shoreditch.
Biserica Saint Luke. Da, în Shoreditch.
Cuvânt celor înțelepți,
dacă ai doar doi la sută șanse să găsești iubire într-un aeroport
și băiatul îți dă numărul lui,
asigură-te că ai telefonul încărcat.
Nu.
Și ia-i numele de familie!
TATA
Sunt într-un taxi.
Bine, cât de departe?
Suntem la o jumătate de oră.
Bine, prietenele lui Charlotte vor fi în așteptare.
Ce așteaptă?
Pe tine.
Abia aștept să te văd.
Hadley a sosit la nunta tatălui ei cu șapte minute înainte.
Destul ca patru domnișoare de onoare să facă magie.
- A întârziat. - Nicio grijă!
Cine vine târziu?
Ea e?
Tu ești Hadley?
- Bună! - Bună!
- Hadley. - Slăvire!
Bună, eu sunt Bertie.
Ele sunt Violet, Jasmine și Shanti.
Bună!
Scuze, am întârziat.
Bine, dră americană, dna Timp merge înainte.
Îți calc asta.
Ai un păr minunat.
- Și pielea ta... - Nu o mânca!
Aș putea să o ling. N-o s-o fac.
Ananasul.
Foarte puțini reușesc să poarte asta.
Mulțumesc.
- Tequila? - Hei!
Prima regulă a unei nunți britanice.
- Să te faci mangă. - Da!
În ciuda eforturilor,
a doua nuntă a lui Andrew Sullivan a început cu zece minute întârziere.
A durat 52 de minute și 18 secunde.
Au fost 760 de flori,
cinci domnișoare de onoare și 48 de pălării.
Sunt 100% de acord că Charlotte Engleby părea fericită
și că Andrew Sullivan era foarte îndrăgostit.
Reverendul a vorbit prea mult,
s-au spus patru glume, patru povești înălțătoare,
cuvântul „iubire” s-a folosit de 12 ori.
31% dintre invitați au plâns de emoție,
s-au schimbat două inele
și o domnișoară de onoare s-a gândit doar la băiatul din avion.
...până moartea vă va despărți.
Sigur.
Îmi pare rău. Adică, da.
Vă declar soț și soție.
Nunta obișnuită are o pauză de 75 de minute între ceremonie și recepție.
Însă nunta de azi are un decalaj de 240 de minute,
ceea ce a însemnat că în următoarele patru ore,
Hadley a trebuit să se gândească la ce să-i spună tatălui ei.
Hadley?
- Bună! - Bună!
Mă bucur să te văd.
Uită-te la tine! Arăți diferit.
- Mai matură. - Da.
E ciudat cum se-ntâmplă.
În fine, felicitări!
- E o zi mare. - Mulțumesc.
Asta înseamnă mult și ne bucurăm că ești aici.
M-am străduit din răsputeri să o ratez.
Da.
A fost o glumă.
Da. E o glumă amuzantă.
Ascultă, vreau să te rog ceva,
ce nu mi-a părut corect să spun în mesaj sau pe mobil.
- Telefon. - Da.
Eu și Charlotte ne întrebam
dacă vrei să dansezi cu mine la recepție.
I-am spus că o să crezi că e o prostie...
Bine.
Pe bune... E în regulă?
Da. E bine.
- Asta era tot sau... - Da.
- Da. Grozav. Bine. - Super.
Hadley.
Mă bucur să te cunosc în sfârșit.
Tatăl tău era stresat când credea că nu ajungi.
- Voia să anuleze totul. - Serios?
Da, glumești? N-o s-o fac fără tine.
Ești fiica mea.
Fotograful m-a rugat să vă zic să fiți gata în cinci minute.
Fă-i vânt! Sunt cu invitata de onoare.
Nu îndrăzni!
Bine. Poze. Ai doar o zi mare, nu?
Nu asta spun statisticile.
- Unii oaspeți vor să-și ia rămas-bun. - Bun.
Tom și Karen, ați ajuns. Ce drăguți sunteți!
Ne întoarcem la recepție,
trebuie să mergem la o pomenire la Peckham House.
Doamne, îmi pare rău.
- Cine? - O amică de-a lui Tom de la teatru.
E o poveste tragică.
Măritată, doi fii, a învins cancerul acum 12 ani,
doar ca să revină din senin.
Unul dintre băieți a trebuit să zboare acasă din SUA.
Doamne! Îți imaginezi cum e să călătorești singur pentru pomenirea mamei tale?
Mă duc la o nuntă.
La fel ca tine, nu?
Sunt hainele mele de stat în casă.
Ador să mă relaxez într-un costum călcat.
Există doar 0,2% șanse
ca familiile lui Oliver și Hadley să aibă prieteni comuni.
Hadley, scumpo, facem poze acum.
În 13 minute, un autobuz londonez va pleca de la Shoreditch spre Peckham,
așadar, Hadley Sullivan
are doar două minute să decidă dacă îl va lua.
Dacă nu o face,
- ...n-o să-l mai vadă pe Oliver Jones. - Da.
Vedeți voi, soarta își urmează cursul
doar dacă decidem că vrem să o facă.
- Hadley, ce faci? - Scuze...
- Trebuie să plec. - Poftim?
Da, trebuie să merg să fac ceva,
dar o să mă întorc.
Acum, în Londra?
Da. Cât mai e până la recepție, băuturi și...?
- Patru ore. - Super. Ne vedem atunci.
Promit.
Ce...? Unde te duci?
E bine. Voi fi bine.
Hadley nu era sigură că era decizia corectă,
dar ceva din ea îi tot spunea că trebuie să fie acolo.
Mergeți în Peckham?
Dacă plătești azi.
Cum fac asta?
Prezentând cardul Oyster.
Dacă prezint...
- Folosește un card de credit! - Da. Evident. Are sens.
- Mergi! - Super. Scuze!
Copiii de azi.
Stați!
Nu credeați că asta e toată povestea?
Ollie!
Bună! Frate, e piesa ta de bun venit!
Îmi cer scuze.
- Luther. - DJ Jonesy.
Sunt pe Insta.
- Surpriză! - O să ne aresteze.
Pentru ce? Pentru ritmurile mele bestiale?
DJ Jonesy. Găsește-mă pe Insta!
Bine, da. Poate ar trebui să mergem.
Înainte să spui ceva,
nu cântam pe stradă, îi uram bun venit fratelui meu.
- Duceți-vă s-o faceți altundeva! - Da. Înțeles.
- Tocmai plecam, nu, Ollie? - Eu așteptam pe cineva.
Nu-mi prea pasă.
Bine. Să mergem!
- Ce a fost asta? - Mă bucur să te văd.
E grozav să te văd.
Cum a fost zborul, țâfnosule?
A fost în regulă.
Surprinzător.
- O să faci un elogiu cu muzică EDM? - Doamne, al tău cum e?
Cu matematică?
Voi ține un discurs, ca un om normal.
Plictisitor.
În Peckham,
Oliver Jones s-a pregătit pentru evenimentul zilei.
Asta a implicat, evident, îmbrăcarea unui costum shakespearian.
Ce faci acolo, Romeo?
Nu sunt Romeo. Sunt Macbeth.
Păi...
Arăți grozav.
Bun, Bugs Bunny. Hai să facem asta! Da?
- Sunt Fundulea. - Fundulea?
- Da. - Personaj de Shakespeare.
Da, pătura de jos.
În ciuda faptului că erau un Puck, doi Hamlet și cinci Juliete,
nu era o petrecere tematică Shakespeare tipică.
De fapt, nu era deloc o petrecere.
Bună, tată!
Mă bucur să te văd.
- Și eu. - Cum a fost zborul?
Surprinzător.
- N-a zis de ce. - Ești bine?
- Unde e mama? - Aici.
Bună, mamă!
Oliver.
Bună ziua, prieteni cinstiți! Mulțumesc tuturor că ați venit
la ceea ce poate fi descris ca pomenirea în viață a lui Tess Jones.
Sau cum îi zice fiul nostru Luther, petrecerea de rămas-bun.
Dar e cam simplu. Totuși, îl iubim.
Da, mulțumim că ați ajutat-o
să-și realizeze visul ca toți prietenii și unii dușmani ai ei
să joace pentru ea.
Elogii acceptabile vor fi numere muzicale,
dans interpretativ... Mulțumesc mult, Gloria. Da.
Și pentametrul iambic al subsemnatului.
Fără alte întrebări, vedeta serii și centrul atenției
vrea să spună câteva cuvinte.
Iat-o!
Iubirea vieții mele.
Ziua mea de vară.
Tess.
Vă mulțumesc tuturor că...
ați venit azi.
Da, eu și Val plănuiam înmormântarea mea
și se transforma într-un spectacol genial,
așa că am hotărât că vreau să fiu vie și să-l văd.
Și ai dreptate.
Nu-mi place când oamenii spun lucruri frumoase despre mine pe la spate.
Cred că e o risipă tragică.
Știi cu adevărat ce fel de poveste ai
când știi finalul.
Și...
acum știu că a mea e o poveste de dragoste.
Simt că viața mea a început cu adevărat când l-am cunoscut pe Val
la un curs de Shakespeare.
La universitate. Îl juca pe Richard al Treilea.
- Minunat. - Oribil.
Dar, cum spune Bardul:
„Cine a iubit nu a iubit la prima vedere.”
Ce pot să spun? Am gusturi excentrice.
Și, de atunci, am scris
cea mai frumoasă poveste cu cei doi dragi, eleganți,
curajoși fii ai noștri.
Și vă sunt recunoscătoare fiecăruia c-ați participat.
A fost glorios.
Haideți să fim veseli!
Să mâncăm cât de mult putem
și să ne îmbătăm!
Și singura regulă a zilei e...
nu uitați să vă luați rămas-bun!
Bine. Ta-da!
Sfârșit.
Mulțumesc.
Ar trebui să mai stăm aici o noapte.
Dați jos hoașca asta de pe scenă!
Mă bucur să vă anunț că voi prezenta potpuriul meu din Shakespeare...
Pomenirea în viață a Tessei Jones a durat 92 de minute.
Au fost făcute 26 de elogii, inclusiv nouă monoloage...
...sinceritate sau...
La naiba, am uitat tot.
A dispărut complet.
A fost groaznic să-nvăț asta.
...cinci poezii...
Mă iubește.
...opt cântece,
trei dansuri,
un rap în stil liber
și un număr de DJ bizar.
Când spun „DJ”, spuneți „Jonesy”.
DJ!
- Ce? Cine? - Ce?
Mai bine de atât.
- DJ! - Jonesy!
87% dintre invitați au plâns de emoție.
Cuvântul „iubire” s-a folosit de 39 de ori.
Și un fiu și-a dorit să se țină de mână cu fata din avion.
În timp ce Oliver Jones lua o pauză de la pomenirea mamei sale,
Hadley Sullivan se îndrepta spre ea cu 19 km la oră.
CERUL E LIMITA CU BANCA ESM
Peckham House.
OPRIRE
Scuză-mă!
- Da. - Bună!
Mă poți ajuta? Mi-a murit telefonul. Merg la Peckham House.
Bine. Da!
Deci, faci dreapta pe Queen's Road, stânga pe King's Grove.
E la stânga, cum treci de poartă.
Da, bine. Mulțumesc.
- Nu știi câtă nevoie aveam. - Sper să-l găsești.
Stai!
Aici erai.
Ce s-a întâmplat?
Sunt bine, mamă.
- Vorbește cu mine! - Ia loc!
Hai! O să ratezi petrecerea.
Oliver...
Vorbește cu mine!
Pur și simplu...
nu înțeleg de ce nu faci tratament.
Am citit datele.
Știu că...
Dacă ai face chimioterapie, o dietă cu antiinflamatoare,
ai mai putea avea șase, 12, poate chiar 18 luni.
De ce?
O întrebare serioasă.
Deci,
ca să fiu bolnavă
tot timpul?
Ai fi aici.
Știu. Îmi pare rău.
Dar trei, șase, 12 luni nu fac nicio diferență.
Tot voi muri.
Vreau să fiu tot eu.
Aș vrea să trăiesc înainte să plec.
- Te rog. - Da.
Vino încoace!
Te iubesc atât de mult.
Bine.
Hai să trăiești cu mine! Știi că vrei.
Hai să facem un uriaș, grozav
- ...spectacol de neuitat. - Mamă!
Am nevoie de o clipă.
Bine.
- Te iubesc! - Te iubesc.
SALA MARE
Scuzați-mă!
Asta e pomenirea?
Pentru Tessa? Da.
Știți dacă e vreun Oliver aici?
Nu l-am mai văzut de mult. Poate Luther va ști.
Bine. Mulțumesc.
Luther?
- Da? - Ești fratele lui Oliver, nu?
Ești americană.
Da.
Oliver e aici? Sunt o prietenă.
Da.
- Excelenți dinți. - Mulțumesc.
Frumoasă dubă.
Da, e o Sprinter.
Văd.
Să-l găsim pe Ollie! Pe aici!
- Bună, mamă, tată! - Uite-l!
L-ați văzut pe Ollie?
Nu de când a plecat. De ce?
Îl caută cineva.
Vi-o prezint pe prietena lui Oliver.
Prietena lui Oliver!
Bună! Hadley. Mă bucur să vă cunosc.
Val.
Tessa.
Hadley.
Ești bine, dragă?
Arăți de parcă ai văzut o fantomă.
Scuze! Doar că...
Mi s-a spus... Am crezut...
că e o pomenire. Deci, sunt...
Credeai că-s moartă.
Mă bucur că nu ești.
Și eu.
Am adus... Nu știu dacă e ciudat, dar am astea, așa că...
- Le poți păstra. - E mai puțin ciudat acum.
- Mulțumesc foarte mult. - Cu plăcere.
Și nu-ți face griji pentru confuzie!
E ceva neobișnuit ca cineva să aibă pomenirea înainte să moară.
E o idee genială.
Adică, ce rost are ca toți oamenii ăștia
să zică lucruri frumoase despre tine dacă nu auzi?
Așa cred și eu.
Hai să dansăm puțin!
Hai, mamă!
- Haide! - Ridică-mă!
- Așa. - Mi-a părut bine.
- Și mie. - Încântată.
Bună!
Ce?
E rochia ta.
E oribilă.
- Îmi place. - Ba nu.
- Ba da. - Ba nu.
E frumoasă.
Ca o vânătaie.
Cum a fost?
- La nuntă? - Da.
Nu contează.
Haide!
A fost...
enervant de frumos.
Charlotte e imposibil de urât iar tata e foarte fericit, așa că...
Doamne, sună groaznic.
E cel mai rău.
Mă simt cam prost că m-am plâns de tatăl meu pe durata zborului.
De ce?
Pentru că nu e... pe moarte.
De ce nu mi-ai spus?
E cam complicat. Nu crezi?
„Mă bucur să te cunosc.”
„Apropo, mama moare de cancer la plămâni,
așa că mă întorc la Londra pentru pomenirea ei, dar, întorsătură,
nu a murit încă.”
„Dă o petrecere tematică Shakespeare,
ceea ce e normal, când ar trebui să faci tratament.”
Ești bine?
Da, sunt bine.
Serios.
Doar 9% din bolnavii de cancer pulmonar trăiesc peste zece ani.
De ce faci asta mereu?
Ce?
Explici lucruri folosindu-te de numere și chestii
în loc
să spui ceva sincer.
Cum ar fi...
Nu știu. Orice. Ceva ce tu
simți cu adevărat.
Scuze, eu...
Vreau asta. Doar că...
simt că nu e...
- Ai zis să fiu sincer. - Știu.
N-am făcut nimic mai sincer azi.
Scuze!
Simt că ai multe pe cap acum și te prefaci că nu te deranjează nimic.
Ce vrei să spun?
Vrei să-ți spun că sunt complet distrus?
Că deja mi-e dor de ea?
Că e cea mai rea zi din viața mea, în afară de cea care vine?
Încerc să fiu alături de tine.
Poate că nu vreau să mă confesez unei fete întâlnite în avion.
Ollie!
Lumea pleacă. Dacă vrei să ții discursul, e timpul.
Da. Bine.
Ar trebui să mergi.
A fost o prostie să vin.
N-am vorbit serios.
Nu, e în regulă.
Trebuie să mă întorc. Deci...
Zi-le alor tăi că mi-a părut bine să-i cunosc.
Haide, Ollie!
- Îmi pare rău. - E OK.
- Ești bine, Romeo? - Da.
Aproximativ 17,6% dintre oameni vor renunța la iubirea vieții lor.
Oliver urma să fie unul dintre ei.
Scuze, cred că ți-ai lăsat geanta.
Nu e...
Mulțumesc.
Așadar...
N-am apucat să vorbesc în timpul elogiilor, deci...
începem.
Treizeci și șapte.
Atâtea piese a scris Shakespeare.
Atâtea a citit sau a jucat mama
pentru mine și fratele meu când eram mici.
În 1900 de zile, ne-a dus la școală,
înainte să încep să conduc.
De două ori
mi-a făcut prăjitură cu gem de căpșuni când o fată mi-a frânt inima.
Chestia e...
că eu...
am încercat să măsor viața mamei în cifre.
Asta fac eu.
Mamă, știi asta despre mine.
Asta fac eu cu toate.
Mă ajută...
să înțeleg lumea, cred.
Dar chestia e...
că Tessa Jones nu e un număr.
Nu e piesele în care a jucat...
mâncarea gătită sau sfaturile pe care le-a dat.
E mama mea.
O să-mi fie dor de tine.
Mă scuzați! Asta e drumul spre stație?
Nu știu. Scuze.
Rahat!
Rucsacul meu.
Vrei să faci un mic schimb?
Scuzați-mă!
Suntem lângă Spitalfields?
O clipă! Mă ocup de o clientă.
- Scuze! - Îmi cer scuze.
Domnule, pot să vă folosesc telefonul o clipă?
Mulțumesc. Nu durează mult.
- Alo? - Tată?
Hadley, ești bine? Tocmai am ajuns la recepție.
- N-ai răspuns. - Bateria e moartă.
Scuze, sunt...
Ce e?
M-am rătăcit.
Ce stradă? Unde ești?
Strada Ezra, E2.
Bine. Nu te mișca! Vin să te iau.
Bine. Mulțumesc.
Hadley!
Bună!
Scuze că ți-am stricat ziua mare.
Mi-am făcut griji.
Ce s-a întâmplat?
Promiți că nu te sperii?
Nu, dar tot vreau să știu ce s-a întâmplat.
M-am...
m-am dus după un tip pe care l-am cunoscut în avion.
Un tip.
- Câți ani are? - Tată.
Scuze!
Îl cheamă Oliver.
E un tocilar, fanatic al matematicii.
Și e...
amabil și...
surprinzător și...
Credeam că vine la o nuntă ca mine,
dar era o pomenire pentru mama lui,
care nu e moartă, e foarte bolnavă.
Și...
Nu știu. Am simțit că trebuie să-i fiu alături.
Știu că sună ca o prostie.
De ce să sune ca o prostie?
Pentru că îl știu de opt ore și...
Am stat lângă unul în avion
și acum fug de la nunta ta ca să-l caut.
E o nebunie și n-are sens.
Nu trebuie să aibă.
Se pare că ai fost curajoasă.
De ce n-ai luptat pentru mama?
De ce nu ai luptat pentru noi?
Hadley.
De ce?
De ce n-ai făcut-o?
Nu știu dacă am un răspuns bun pentru tine.
E dificil.
Undeva, pe parcurs,
amândoi am încetat să ne străduim.
Când am venit aici,
am știut.
Iubirea înseamnă muncă.
De asta ai ales-o pe Charlotte? Fiindcă e ușor sau...
Nu.
Mi-am învățat lecția.
Nu vreau să te pierd și pe tine.
Îmi plăcea viața noastră.
Nu voiam să se schimbe.
Îmi pare rău.
N-am vrut să te fac să suferi.
Știu.
E în regulă.
Serios. E în regulă.
Mă bucur că ești fericit.
Da?
Da, știu. E șocant și pentru mine, dar...
Da, mă bucur.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Ce bine că vorbim!
Mi-ai lipsit.
Să mergem la petrecere acum?
Hei, mișto teniși!
Adidași, tată.
Charlotte.
Știu. Cred că dacă îi dai o șansă...
Nu, Charlotte.
Bună, scumpo!
Bună, iubitule!
Sunt lihnită. N-am mâncat deloc azi.
Toată luna, dacă sunt sinceră.
- Vrei? - Nu. Mulțumesc.
- E totul în regulă? - Da. Doar vorbeam.
Îmi pare rău că am fugit așa.
E în regulă. Cu toată presiunea la care te-am supus,
legat de domnișoara de onoare și de dans,
aș fi fugit și eu.
Nu e asta.
Nu, știu ce importantă ești pentru tatăl tău.
Și vreau să mă placi.
Îmi pare rău, iar sunt intensă.
E în regulă.
Nu vrei un pic din ăsta?
- Nu-mi place maioneza. - Nu-i place.
Da.
Știi ceva? Chiar îmi place de ea.
Nu i-a fost ușor să vină aici.
- În plus, te place! - Mamă, taci!
- Vorbim despre ea? - Nu.
Știi rata de reușită a relațiilor la distanță?
E cam 56%. N-o s-o fac.
Stai! Hadley Ella Sullivan, născută pe 16 ianuarie.
- Frumos. - Haide!
Trebuie să-i duci asta.
- Nu pot. Nu știu unde e, nu? - Pentru asta e internetul.
Nu pot să te cred. Stai!
Asta nu e...
Nu vă luptați!
Sunt pe moarte.
Termină! Lasă-l în pace!
Dulciuri.
E o carte foarte bună.
Și ce e asta?
La biserica Saint Luke.
Recepție mai apoi la Colegiul Naval, la 18:00.
Poftim! E grozav.
Vreți să dau buzna la o nuntă?
Du-te!
Cui îi pasă de șanse?
Haide, mamă!
- Hai acasă! - Bună idee!
Bine. Sus!
Aduc oxigenul.
- OK. - Mai bine pleci.
Știi...
dacă aș fi știut șansele
ca mama ta să se îmbolnăvească de cancer și...
și să moară când m-am îndrăgostit de ea,
știi ce aș fi făcut altfel?
Absolut nimic.
Nunți afurisite.
Scuze! Bună! Întârzii mereu.
Dacă te ajută să știi, am întârziat toată ziua.
Se pare că e o poveste acolo.
Se poate spune asta. Da.
A avut un final bun?
Nu știu.
Aș vrea ca unele lucruri să fi fost altfel.
Dar apoi...
Da.
Da, cred că da.
Poate n-a fost să fie.
Bună!
E rândul tău.
Mulțumesc că faci asta
și nu mă refer doar la dans, ci la tot.
Sunt recunoscător că ești aici.
Și eu.
Serios.
Poți să stai de Crăciun dacă vrei.
Fără presiune.
Știu că n-ar fi ca înainte cu mama,
dar ar putea fi drăguț.
„E mai bine să fi pierdut un lucru bun sau să nu-l fi avut?”
Prietenul nostru comun.
Ai citit-o!
Nu încă, dar o să o fac.
Cred că înțeleg acum.
În cazul ăsta, mai am o întrebare.
O, nu!
Ești gata de dans?
Sunt?
Fă-o!
Bine.
Oameni buni!
Mă duceți în Greenwich?
- Șofer, haide! - Urcă!
Toată lumea la bord!
Mai repede nu merge?
21 decembrie e cea mai bună zi din an pentru a te îndrăgosti la Londra.
Cu 2.380.000 de luminițe de Crăciun care luminează orașul
și sute de cești de ciocolată caldă aburind în mâini reci,
e a patra cea mai populară zi pentru o cerere de logodnă.
Patru sute douăzeci și două de cupluri se vor căsători,
treizeci și nouă vor sărbători 45 de ani de la căsătorie
și mii de străini se vor întâlni prima dată.
Dar dintre toate cuplurile care se îndrăgostesc în ziua asta,
doar povestea unuia contează.
- Nu, așa a fost! - Ba nu.
- Nu a fost așa. - Ai pus pisica în frigider.
Ai zis că ți se părea că e fierbinte.
Nimic ca o ieșire în familie.
N-am mai făcut-o de ani.
- Da, e foarte bine. - E greșit. Nu e...
Uite, spun doar că o s-ajungem acolo.
E cea mai rapidă dubă din Londra.
E trafic intens în față.
Știți ce?
Nu mă mai stresați! Nu pot conduce așa!
Puteai să faci stânga mai în spate.
E drumul greșit.
- Mă iau după GPS. - E pe partea cealaltă.
- E drumul greșit. - Atât mă pot apropia.
Ăsta e. Acolo!
- Doamne! - Ce vrei să fac?
Să conduc prin iarbă?
- Să ai încredere. - Oprește!
- Poftim? - Oprește mașina!
- Luth! - Ce?
Oprește!
Ce?
A fost distractiv.
Mersi că m-ai adus. Ador duba.
Du-te după ea, Macbeth!
Hadley!
Zi ceva!
Spune tu ceva!
Bine...
De surprize.
De asta mă tem.
De asta și de întuneric.
Și de bacterii.
Bine.
De ce-mi spui asta?
M-ai întrebat de ce mă tem când ne-am cunoscut.
Asta e tot.
Mi-e frică
să fiu surprins de lucruri precum
cancerul sau
o inimă frântă.
Ar fi grozav dacă ai putea să spui ceva acum.
Ți-a plăcut surpriza asta?
Cred că m-aș putea obișnui cu ele.
Până și de la o fată pe care abia ai întâlnit-o?
Mai ales de la o fată pe care abia am întâlnit-o.
Trebuie să te-ntorci?
Am timp.
Vreau să pierd avionul mâine, deci...
Serios?
Știai că una din 50 de relații începe într-un aeroport?
- Da? - Da.
De fapt, aproximativ opt la sută dintre cupluri
se întâlnesc din cauza unei legături pierdute.
Ce cercetezi de fapt?
De fapt?
De fapt, da.
Bine.
Probabilitatea statistică a iubirii la prima vedere.
Hadley Sullivan și Oliver Jones se vor săruta de 12.872 de ori.
Vor fi căsătoriți 58 de ani,
vor avea 1.462 de certuri
și vor face dragoste de 5.787 de ori.
Hadley îl va ține pe Oliver de mână când Tessa își va da duhul.
Oliver o va ține pe a lui Hadley când ea și-l va da.
Și vor ține mâna fiicei lor în ziua în care se va naște,
și se vor minuna de degetele ei mici,
și de cum nimic n-ar fi fost posibil
dacă n-ar fi fost un zbor ratat,
o centură stricată
și o alegere să ne iubim zi de zi.
ÎNCEPUTUL...
Subtitrarea: Constantin Ursachi