EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
EFTER ROMANEN AV RICHARD K MORGAN
Faran med att leva för många gånger: Man glömmer att vara rädd för döden.
Vi avfärdade Liemannen som en lustig metafor.
Men att vara rädd för döden är sunt.
Sluta klaga.
Jag sa att du skulle kasta halsbandet.
Nej. Det är mammas.
Du är precis som hon.
Olydiga, otacksamma slyna.
Tak?
Jag säger att det inte var ditt fel.
Jag säger sanningen. De måste lyssna.
Litar du på mig, Rei?
På alla sätt.
RENDERAR
Varför dödade du din far?
Du är bara en unge, och du sköt sönder hans stack.
Han förtjänade det.
- För att han slog din syster? - Han tänkte inte sluta.
Han dödade mamma.
- Polisen säger att hon stack. - De är korkade.
Jag sa åt dem vad som hände.
Han dumpade henne i en syratank. Det fanns ingen kropp.
Inget fanns kvar.
Så de trodde mig inte.
Jag tror på dig.
Den koloniserade världen är full av laglöshet.
Mördare, våldtäktsmän, slavdrivare, gäng.
De lämnar offer efter sig. Oskyldiga.
Vi reser mellan planeter, skyddar medborgarna.
Jag har inget kvar för dig att ta.
De tog min kropp, sålde antagligen den.
Vad vill du?
Rekrytera dig. Till Colonial Tactical Assault Corps.
Är du CTAC?
Jag ser potential i dig.
Jag kan göra nåt av dig.
Hur blir det med min syster?
Jag gjorde det jag gjorde på grund av Rei.
Jag vill att hon är i säkerhet.
Du har aldrig kunnat lita på nån, eller hur?
Vi är protektoratet.
Vi skyddar.
Hon placeras i en bra familj
och får ett bra liv med människor som älskar henne.
Du har mitt ord.
Vad händer nu? Får jag tillbaka min kropp?
Jag rekvirerar den åt kåren. Du kan använda den om du kommer tillbaka.
- Vart ska jag? - Till en annan planet med mig.
För att träna i andra världar, i olika fodral.
Vid den här tiden imorgon är du i en mans kropp.
Och ingen kommer att skada dig eller dem du älskar igen.
Off-planet? Rei, då?
Du kopplas bort från det här livet.
Den som vet vad du är kommer att vara i fara.
Jag måste säga åt henne.
Om du vill att hon är i säkerhet, kan du aldrig se henne igen.
Lita på mig.
Tak?
Rei?
Välkommen tillbaka.
Du kommer att dö.
Du blöder invändigt, hål överallt,
och du fick blodförgiftning i slakthuset.
Jag kan inte rädda det här fodralet.
Jag borde inte ha brytt mig, men jag ville skynda på släktträffen.
Den får vänta tills du får ett nytt fodral.
Vänta... Ortega?
Hon mår bra. Jag slog henne medvetslös. Jag hade bråttom.
Slappna av.
Du vaknar i en ny, mer hållbar kropp,
lite mindre gaijin och bättre hår.
Du måste rädda det här fodralet.
Var ingen bebis.
Du bytte fodral som du bytte strumpor.
Nej!
Tak, du är sönderslagen, septisk,
och Reapern i ditt blod kämpar emot.
Du hallucinerar antagligen nu.
Om jag inte dödar dig kommer febern och organsvikten att göra det.
Lova.
Jisses, varför det?
Okej då, Tak.
Om det är vad du vill. Jag är skyldig dig det.
Här...
Du är inte här. Du dog.
Det funkade inte.
Du känner mig bättre än så, storebror.
- Vi kommer alltid tillbaka till varann. - Oavsett hur lång tid det tar.
Tvåhundrafemtio år.
Du har verkligen tappat greppet.
Hur?
Hur överlevde du Stronghold?
Snabb version, sen är du tyst och vilar.
De sprängde skytteln.
Sen vaknade jag i en billig VR-värld
med en arkeologielev som jobbade på sin avhandling.
Han hade hittat min stack i spillrorna tillsammans med genetiskt material.
En chans på miljarden.
Han placerade mig i ett syntfodral och...
Du låg på is och alla andra var döda.
Jag sa att jag var en oskyldig åskådare, dödad av hjärtlösa Envoys.
Första chansen jag fick, stack jag med mitt DNA.
Tjänade pengar, gjorde några kloner.
Jag har varit på egen hand sen dess.
Inte nu längre.
INTERSTELLÄR BESKYDDARE
- Det här fodralet är skit. - Fodralet är inte problemet.
- Det är priset för överföringen. - Jag avskyr drogen.
Huvudvärk i dagar.
Hör på!
Det här teamet har satts ihop från de tillgängliga.
Återacklimatisera er en halv dag, sen kör vi kl. 03.00.
Kovacs, hur känns det att vara tillbaka i ditt originalfodral?
Mer slitage än jag väntade mig.
Reflexerna är bra.
Tacka kåren för det goda skicket.
Vem fan är det?
Det är min hemvärld.
Första gången hemma sen jag gick med.
Målet är en yakuza kumicho vid namn Gottfrid Saito.
Terror, mord, prostitution och han betalar inte skatt.
De måste läras en offentlig läxa.
Den som måste dödas är Saito, krossa hans stack.
Alla andra dödar vi om vi kan.
Flest dödade, mest lediga dagar, mest bonuspengar.
Till och med ni kan räkna ut det där.
Upp med händerna!
Kovacs, du tar Saito.
Lägg ner vapnet
innan jag borrar ett hål genom din stack, gaijin-jävel.
Du ska kontakta dina vänner.
Säg att du dödat Saito, att de ska komma in med sänkta vapen.
Var har du fått det halsbandet ifrån?
Det var min mors.
Tak?
Döda honom, värdelösa hora!
Döda honom nu!
Var fan har du varit?
- Nej! - Kovacs, döda honom!
Kovacs, vad gör du?
Kom.
Den här vägen.
Tak, kom.
En bra familj?
Det var vad han lovade.
Tekniskt sett är det sant.
Jag blev såld till yakuza som kobun.
En perfekt liten fotsoldat, lojal mot min oyabun, Saito.
Varför skulle jag inte vara det? Jag hade ingen annan.
Du skulle vara i säkerhet.
Och du trodde på det?
Jag minns dig som smartare.
Protektoratet och Jaeger kommer efter oss.
Han slutar inte förrän han hittar mig.
Yakuza och protektoratet vill ha våra huvuden.
Jag vet inte vilket som är värre.
Några idéer som inte involverar att dö en långsam, hemsk död?
Jag vet inte. Måste off-planet.
Jaeger kommer att blockera portarna
och överföringsstationerna.
Långsam och hemsk död blir det.
Jag tar några till med mig.
I skogen...
...berättade du för nån om vad vi hittade som barn?
Inte en själ.
Litar du på mig?
Inte det minsta.
Hurså?
Jag trodde att Lapptäckesmannen bodde här.
Vi får väl se.
Är du säker på att du minns var det är?
Kanske.
"Kanske"?
Definitivt.
Det här var lättare när jag var åtta.
Österut leder det till grottorna.
Men först imorgon. Det blir mörkt.
Se hur Songspireträdets rötter går igenom stenen.
Undrar du om de äldstes civilisation designade dem så?
Skapade de strukturer under jorden med grenarna som en byggställning?
Det var fler ord än du sagt på flera timmar,
och så handlar det om stenar.
Det gör inget. Det är förbi. Vi går vidare.
Nej. Vi slår läger här för natten.
Vi är tillräckligt djupt inne i skogen.
Går vi under jorden imorgon? Ska vi gömma oss som djur?
Har du en bättre plan?
Jag tycker vi ska hitta potentiella allierade,
men vi har precis dödat alla vi känner, så...
Jag har saknat dig så mycket.
Jag är ledsen, Rei.
Varför gick du?
Döden handlar inte bara om kroppens förstörelse.
Ibland utplånar man bara sitt jag
och ett nytt föds.
Men varje födelse är våldsam
och det finns ingen död utan smärta.
Söker ni de här?
Döda dem, Tak. Jag bryr mig inte om jag dör!
Men det gör han.
Han vill inte förlora dig.
- Jag röstar för döden. - Det är ingen demokrati, de Soto.
Då begär jag det respektfullt.
Begäran noterad, Envoy.
Du kan gå.
Var är min syster?
De hämtar nåt att äta åt henne.
Hon mår bra.
Jag vet vem du är.
Annars skulle jag vara besviken.
Ni är efterlysta överallt.
Belöningen är en förmögenhet.
Ni har gjort nån förbannad.
Jag har en gåva.
- Det tror jag. - Vi kommer att klara oss.
Det tror jag också.
Du är CTAC SpecOp. Protektoratet i kvadrat.
Ryktet säger att du ensam dödade en hel trupp pretorianer.
CTAC försöker hålla tyst om det.
Ser illa ut, en av deras egna biter handen som matar honom.
Jag gnagde av hela armen.
De gjorde mig förbannad.
Din syster dödade några av yakuzas bästa.
De gjorde henne förbannad.
Ni vet båda två hemligheterna i både brott och styre,
som är så snarlika.
- Svar nej. - Jag har inte erbjudit nåt.
Bry dig inte. Låt oss gå.
På nån nivå vet du att vi är på samma sida.
Fienden till min fiende...
Är bara ännu en person som kan hugga mig i sömnen.
Du är lite cynisk, Takeshi Kovacs.
Jag är bunden. Jag har en orsak att vara det.
Följ med oss. Gör skillnad.
Inget gör skillnad.
Jag är klar med kriget.
Krig är som en dålig relation. Man vill ut, men till vilket pris?
Om de visste att en upprorsbas finns i Harlan's World,
river de planeten för att hitta er.
Är du inte orolig att jag säger det åt dem?
Nej.
Om jag dödade dig...
...förlåter protektoratet allt.
Vill du ha deras förlåtelse?
Den oskyldiga personen du var innan det här, han finns kvar.
Jag ser pojken inuti mannen.
Säg mig, Takeshi Kovacs, vad tog protektoratet från dig?
Allt.
Vad skulle du göra för att hämnas?
Vad som helst.
Det är en bra början.
Du vill inte ha mig.
Förstår du inte vad CTAC gör för att skapa nån som mig?
De har bränt bort alla våldsbegränsande instinkter
i det mänskliga psyket.
Det har de ersatt med en vilja att skada.
Ändå har du inte skadat mig.
Jag kan göra det.
Nej. Det gör du inte.
Du låtsas bara vara ett av monstren.
De jävlarna tog mitt svärd.
- Vad sa du till henne? - Att jag stannar om du gör det.
Fan, Tak! Du sa ja.
- Du ville ha en bättre plan. - Det vill jag fortfarande.
Vi kanske kan störta protektoratet.
De kanske skär halsen av oss.
Hur som helst, från och med nu håller vi ihop.
Familjen framför allt.
Be de Soto ge er era vapen tillbaka. Ni börjar träna imorgon.
Vi levde tillsammans med dem,
eller i närheten av dem.
Vi tränade med dem.
CTAC-soldater ger sig själva återacklimatiseringsdroger
för att få sina fodral att lyda.
Men teknik rör inte sinnet, och det är det ni måste kontrollera.
Bemästra dig själv och du kan vara i vilket fodral som helst, var som helst,
på ett ögonblick.
Ni måste lära er vapnens svaghet.
Lätt att säga med en Sunjet i handen.
Jag är obeväpnad.
Döda mig.
Sikta på stacken.
Vad är fel, Kovacs?
Tycker du det är orättvist?
Vi jämnar ut oddsen.
Ni båda, döda mig.
Jag dödar hellre honom. Får jag det?
- När som helst, de Soto. - Nu duger fint.
- Ser du mig röra mig? - Skjut.
Fodralet är ett redskap.
Det kontrollerar inte mig. Jag kontrollerar det.
Det här är svagheten med vapen.
De är redskap för att döda.
Det är inte de som ger dig makt.
Du är vapnet.
Du är mördaren och förgöraren.
Du hade rätt tanke,
men nästa gång, om du vill rädda nån,
rör dig fortare.
Det ska jag komma ihåg.
Ni har två vapen,
er själva och varandra.
- Du struntade i det andra. - För han är en CTAC-skit.
I riktig strid skulle ni vara döda.
Vargens styrka är inte huggtänder och snabbhet,
utan flocken.
Vilken värld du än flyttas till, bygg en flock.
Hitta sätt att få lojalitet hos några kapabla invånare,
fastän många av dem i slutändan är umbärliga.
Vi är Envoys.
Och vi tar det som erbjuds.
När Quell kände att vi var redo, började vi följa med på deras uppdrag.
Det här är tillträdesprotokoll för CTAC-baracker på Taurus 4.
Den ointagliga militära forskningsbyggnaden?
De lämnar bakdörren öppen för en trupp
ifall lokalbefolkningen lyckas ta sig in.
Det är bombsäkert.
Så vi överförs till färdigt protektoratkött.
Eller så är det en fälla.
Försöker du säga nåt om min bror?
Hur kan du lita på honom?
För att han gav oss informationen som tar oss in.
Vi är ute efter platsdatabasen
där vi laddar ner säkerhetsdetaljerna om byggnaderna.
Sen spränger vi databasen. Får det att se ut som sabotage.
De kommer inte att veta att vi tog nåt.
Tryck på den.
Målöverföring initierad. DHF-fas etablerad.
Överföring klar. Påbörjar. Förbindelse pågår.
Inkommande DHF.
Överföring bekräftad.
Jävla idiot! Är det intrång? Utknuffad ur överföringsstationen.
- Han stannade, den skiten. - Sitter han fast?
Du måste få ut honom. Det måste gå.
- Du lämnade honom där med flit. - Lugna ner dig.
Jag försökte få ut honom.
Ljuger du är du dödens!
Ville jag se honom död skulle jag göra det.
Du har velat döda honom ända sen
- han kom hit. - Kom igen.
DHF-fasen lyckades. Överföring komplett. Inga olycksfall.
Va?
Din skit.
Mår du bra?
Ta lite salt.
Jag minns inte allt Quell lärde mig.
Det var som syre för mig.
Fan ta dig.
Jag hann till utgången.
Jag behövde inte dig.
Jag kommer aldrig att behöva din hjälp.
Så bli inte upplåst, din arroganta jävel.
Uppfattat?
Bra snack.
Hon gav mig livet jag aldrig haft.
Får jag den?
Jag har ljugit för er.
Vi kan inte vinna ett krig mot den här fienden,
för det är inte protektoratet vi kämpar mot.
Det är odödligheten själv.
Uppfinningen av stackar var ett mirakel,
och början på vår arts undergång.
Jag kan se vad vi blir om hundra år, om tusen år.
Och det är inte människor.
En ny ras människor, så förmögna och mäktiga
att de inte står till svars och inte kan dö.
Döden var det ultimata skyddet mot de mörkaste änglarna.
Nu kommer monstren bland oss att äga allting,
- konsumera allt, kontrollera allt. - Va?
De gör sig till gudar och oss till slavar...
- Ser du det jag ser? - ...i allt utom namnet.
- Nästan aldrig. Jag avskyr intuition. - Civilisationen står på sin spets.
- Vi går balansgång... - Vad ser du?
...mellan hopp och bortglömdhet.
Tvivel.
Om vi inte stoppar förbannelsen av evigt liv i vår värld...
...kommer våra barn att ärva desperation.
Livets ebb och flod är det som gör oss alla lika.
Upproret måste göra slut på odödligheten.
Du vill ta tillbaka riktig död.
Du då?
Jag är beredd att dö för att återställa balansen. Det är mitt beslut.
Ni måste fatta egna beslut.
Jag har skapat programmet Acheron som skriver om DHF
och ger alla medvetanden exakt 100 år att leva.
Oavsett hur rik du är, kommer döden inte längre att vara ett val.
Men hur är det ens möjligt?
Då måste man ladda ner programmet
i alla stackar i den koloniserade världen samtidigt.
Jag leder ett DA-uppdrag till protektoratets garnison här,
stjäl överföringens källkod för Centralkärnan.
När vi hämtat koderna...
Överförs de till centralkärnan.
Full mobilisering.
Sen spetsar vi kärnan med Acheron.
Det sprids till alla DHF i alla system.
Ingen har kommit tillbaka från kärnan.
Jag tänker inte komma tillbaka.
Du ber oss att dö.
Jag ber er att vilja vara mänskliga.
Vi är inte ämnade att leva för alltid. Det korrumperar de bästa av oss.
Gå om ni vill. Jag hindrar er inte, men de som stannar...
...tillsammans räddar vi mänskligheten.
Är ni med mig?
Jag behöver fem stycken att attackera garnisonen.
- Tak? Vad gör du? - Jag försöker göra skillnad.
Quell! Kom igen!
Kom igen!
Helvete!
- Släpp era vapen. - Ta honom levande.
TILLTRÄDER RENDERING
Jag är nostalgisk.
Tjugoåtta år och du har inte ens målat om?
Du borde piffa upp här.
Mina mannar har din DHF och ditt födelsefodral.
Jag är på väg in på en suborb från Newpest.
Låt oss prata.
De säger att det fanns en kvinna med dig.
Var det din syster?
Det var din mor. Hon sa att jag skulle hälsa.
Vem det än var lämnade hon dig. Som alla dina vänner.
De var sena till middagen.
Vad vill du?
Ha ett litet samtal med en gammal vän.
Men du har rätt...
...vad är poängen med VR om man inte målar om?
Prova med en ny look.
Låt oss se hur ditt ansikte ser ut med näsan avskuren.
Rör honom inte.
De har drogat dig. Förstår du? Vi vet inte vad de gav dig.
Vi kan inte dra ut dig. Du måste väcka dig själv.
Vakt, det är inkräktare i förhörsrummet.
Era vakter är bara skit.
Jag förstår inte. Du kan inte skada mig här.
Kovacs, dra dig ut ur tankevärlden.
Tak, kom med mig. Snälla.
Vakna!
- Vi rör oss. - Här.
Tror du att du kan hänga med nu?
Jag fattar inte att du vill fortsätta
efter att Jaeger nästan fick dig.
Vi borde sticka.
De kom och hämtade mig.
De kom för att hon beordrade dem.
För att Jaeger inte skulle förhöra dig, få veta vad hon planerar.
Allt hon gör är uträknat.
Det är bara drag och motdrag.
Du överdriver.
Och du är naiv.
Vi har båda sett nog med död.
- Vi kan inte gå. - Tänk om Quell har fel?
Tänk om de hittar ett sätt att förstöra hennes program?
Vi har förlorat så mycket tid.
De senaste åren fick vi äntligen tillbaka varandra.
Jag vill inte dö.
Jag vill leva.
Jag vill att vi får möta en miljon morgondagar.
Jag går inte.
Oavsett hur många morgondagar vi pratar om.
Vad är vi, Rei?
Vi är familj.
Vi är Envoys och vi har ett jobb att göra.
Jag vill inte att imorgon blir vår sista dag.
Det blir det inte, okej?
Vi tillåter inte det.
Du räddade mig.
Varför inte?
Det har ingen gjort förut.
Är det vår hemliga stridsplan?
Den är fylld med saker jag borde lärt mig.
Namn och historier om de fallna i det här kriget.
Imorgon attackerar vi centralkärnan.
Nån annan får skriva ner namnen på de döda.
Jaeger jagade mig.
Nu vet han att du är i Harlan's World.
Jag är ledsen.
Känner du skuld? För protektoratet?
- Det var på grund av mig... - Nej, det är på grund av mig. Allt.
Alla som dog, dödades av protektoratet.
Det är på grund av mig, för jag skapade stacken.
Kvinnan som skapade stackar var Nadia Makita.
Nadia flydde.
Och hon bytte namn så att ingen skulle veta.
Du är... Du är Nadia...
Jag ville bli äventyrare.
Se andra världar med egna ögon...
...men ett liv var inte tillräckligt långt för att se stjärnorna,
så jag hittade på ett sätt att överföra
det mänskliga medvetandet mellan kroppar.
Plötsligt kunde vem som helst resa snabbare än ljusets hastighet.
Och ingen blev nånsin begränsad till en livstid.
Det är vackert.
Rom var en stad med boskapsherdar på flykt,
men det blev det mäktigaste imperiet i den antika världen.
Vet du hur?
Vägar.
Vägarna var teknologin som lät dem skicka sina arméer över hela världen.
Jag trodde att jag befriade den mänskliga själen, men jag byggde Roms vägar.
Evigt liv för de som har råd med det
betyder evig kontroll över de som inte har det.
Det var gåvan jag gav mänskligheten.
Och det är orsaken till att vi alla kommer att dö.
Sluta se mig som hjälte, för det är jag inte.
Jag kan inte sluta se på dig.
Jag vill inte.
Vi kan inte.
Glöm hjältar och monster.
Du är kvinnan som befriade mig.
Våra kroppar hopflätade som trädrötter
Tysta skrik mot en blind himmel
Hörda endast av vår delade och hemliga hud.
Jag ska prata med henne.
Vi överförs till kärnan om mindre än fem timmar.
Vi ses i lägret.
Okej.
Det var inget misstag.
Jag vet.
Rei!
Nu pratar vi om det här!
Rei!
Vad är det?
Rei!
Var är du?
Mår du bättre?
Jag räddade fodralet.
Du måste få en stöt om du vill komma i stridsform.
Goliath. CTAC-stimulans.
Fungerar bra, så länge man inte får en stroke.
- Nej, tack. - Du bestämmer.
Du borde åtminstone äta nåt.
Jag har varit ensam här, men det är lite av varje.
Jag kunde inte tro det när jag hörde ryktet.
En Envoy i Bay City?
Det lät omöjligt.
Jag var tvungen att kontrollera.
Vad har du gjort hela tiden?
Jag var tillbaka till Harlan's World.
Du skulle se det.
Jag vet inte vad jag trodde att jag skulle hitta.
Men inget jag minns överlevde.
Allt är borta.
Det är det svåraste att vänja sig vid.
Inget överlever.
Inget förutom vi.
Quell? Quellcrist! Hör du mig?
Reileen, hör du mig?
Monster.
Monster... överallt.
Vidaura.
Vem gjorde det här?
- Se på mig. Var är fienden? - Monster. Uppifrån.
- Vem gjorde det här? - Överallt.
- Vem gjorde det här? - Monster!
- Vidaura!
Sluta!
Gå tillbaka till verkligheten.
Ge mig pistolen. Ge den till mig.
- Jag måste döda monstret. - Nej.
Det var vi.
Fienden var vi.
- Tak! Var är du? - Rei, är det du?
- Mår du bra? - Ja.
Vad händer?
Gå till skyttelstationen. Hör du?
Quellcrist Falconer! Länge leve upproret!
De Soto! Se på mig!
- Tak, är det du? - Det är jag.
Jag gjorde det här själv. Jag vet inte varför.
Vi ska få ut dig. Jag ska ta ut dig...
- Tak? - Reileen?
Bara gå, jag möter dig där.
Quell säger gå till nästa skärm!
- Hjälp mig! - De Soto!
- Det är i min hjärna! - De Soto.
- Jag har försökt, Tak. - Jag vet.
Det är inte VR.
Jag har försökt.
Den låter mig inte.
Tak, hjälp mig.
- Hjälp mig, broder. - Okej.
Duktiga Tak.
Quell! Falcon 1, hör du mig?
Gå till Falcon 1!
- Tak, vad hände? - Stronghold är slaget!
Stronghold är slaget. Jag upprepar, Stronghold har fallit.
- Vad är din position? - Echo Bridge, norra sidan.
- Vad i helvete hände? - CTAC i grottorna.
Viralattack nerladdad i stackarna.
- Hur många av våra? - Allihop.
De blev galna. De dödade varandra.
Det är Rawling-virus.
Vi måste ha varit utanför...
- ...vi tre. - Var är han?
- Tak, var är du? - Rei!
Jag kommer inte. Gå tillsammans till skytteln.
Glöm det.
Jag för bort dem.
Om ni inte tar skytteln nu
kommer de att skjuta ner er.
Be mig inte om det här.
Upp med er nu!
Åk till kärnan och sprid Acheron!
Du hinner ännu. Du kan ändra allt.
Men inte om du dör här!
Gå!
Spring!
Överlev.
Det är en order.
Förstår du?
Ja.
Spring!
Du fick inte henne, Jaeger.
Du tar henne aldrig.
Tak...
Jag hittar ingenting i all den här askan.
Hitta honom. Hitta honom för fan.
Kovacs!
Jag kommer och hämtar dig.
Du kan springa hur långt som helst!
Tydligen var han en jobbig typ. Ingen gillade honom.
Jag hörde att du högg huvudet av honom.
Huvudet är flyttbart, men...
Du var med Quell i skytteln när den blev träffad.
Hur dog hon?
Det gick så fort.
Jag minns faktiskt inte.
Stänk vatten i mitt ansikte.
Visst.
Hallucination, omflyttning, reträtt.
Du måste kämpa emot förtvivlan.
Lagarna gäller inte för folk som vi.
Takeshi, är det du?
Mamma sa att det är dumt att hämnas.
Hon sa att man måste släppa det, annars dör själen.
Vad tycker du?
Det är inte evakueringsvägen.
Varför?
De gav mig liv.
Tak...
Det finns bara en orsak till att du inte minns det som hände.
Du blev uppbackad före explosionen.
Jag kan inte ljuga för dig.
Varför gjorde du det?
Det frågade hon också.
Jag sa att det var för att de gav mig liv.
Men sanningen är, storebror, att jag gjorde det för dig.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis