Knjiga življenja
MUZEJ
Zadnji ogled danes. Zakaj jih nihče ne mara?
TURISTIČNI VODNIK
V sredino!
Živjo, superstarček. -Muzej? Spet?
Sovražim to. -Ojoj. -Že v redu, Thomas.
Jaz jih bom prevzela. -Si prepričana?
Mislim, da so to mulčki iz pripora. Brez skrbi, obvladala jih bom.
Vzemi si odmor. -Hvala.
Za mano, otroci.
Hej, gospa! Vhod v muzej je tam.
Tako je, toda vi niste kot drugi otroci.
Ne, ne. Potrebujete nekaj posebnega.
Skozi tista vrata.
Privide imate, gospa. -Res?
Ali pa vi ne vidite?
Pridite.
Danes je 2. november. Ve kdo, zakaj je ta datum pomemben?
Takos za torkovo malico! -Ne.
Ker se nabašemo s sladkarijami za noč čarovnic?
Ne. Danes je dan mrtvih. -Trenutek.
Je to nacionalni dan zombijev?
Ne smete sem! V težave naju boste spravili.
Stara pravila muzejske uprave.
Morda pa lahko zamižim na eno oko, dragica.
Glejte, otroci. Veličastna lepota Mehike!
Tu je noro. -Koliko lobanj!
Vsaj ta del ni dolgočasen.
Kakšna knjiga je to? -Knjiga življenja.
Ves svet je ustvarjen iz zgodb in vse te zgodbe so tu.
Ta knjiga vsebuje veliko resnic. Nekatere so dejansko resnične.
"Bitka Cinco de Mayo?"
Majoneza! Obožujem jo.
Druge pa ne preveč.
El Chupacabra, pošast, ki kozam sesa kri?
Moram si jo nabaviti.
Čeprav morda dvomite o nekaterih od teh zgodb,
nekaj vemo z gotovostjo.
Mehika je središče vesolja.
Nekoč davno je bilo v središču Mehike
slikovito mestece San Angel.
Ocvrtki! Ocvrtki!
Ocvrtki, obliti s kremo!
Ker je bil San Angel središče vesolja,
je točno pod njim ležala Dežela nepozabljenih.
Veseljaški in čarobni kraj za tiste,
ki živijo v spominu svojih bližnjih.
Pod njo pa leži Dežela pozabljenih.
Žalosten in samoten kraj za uboge duše,
ki se jih ne spominjajo več. A preden začnem našo zgodbo,
morate spoznati čarobna vladarja teh dežel.
Kdo je to? -To je Katrina.
Vsa je iz sladkorja. -Kako je lepa.
Lepa je, kajne? Ljubi vse ljudi
in verjame, da so njihova srca čista in iskrena.
To pa je Ksibalba.
Ta očarljivi falot misli, da ljudje niso čisti, tako kot on ni.
Srhljiv je.
Ja. Iz katrana je in iz vsega ogabnega na svetu.
Kako je lep.
Kaj pa čudak z bradico?
To je Svečar. On ohranja vse v ravnovesju.
Iz voska je. Njegova brada je polna oblakov. -Oblakov?
Naj vam pokažem še nekaj. Vse te lesene lutke
predstavljajo resnične ljudi iz naše zgodbe.
Zgodba se začne na dan, ki mu Mehičani pravijo
dan mrtvih.
Ni umika. Ni predaje!
Na ta praznični čarobni dan družine nosijo hrano in darove
na grobove svojih bližnjih. -Kot sto rojstnodnevnih zabav.
Tako je. Na neki dan mrtvih
je po stoletjih izgnanstva Ksibalbi prekipelo.
Draga moja,
ne veš, kako hladna in odurna je postala Dežela pozabljenih.
Kakor tvoje srce, Ksibalba.
Zakaj moram vladati goli puščavi,
medtem ko ti uživaš v neskončni veselici v Deželi nepozabljenih?
To ni pravično. -Ksibalba!
Kaj? Napočil je njegov čas. Bolj ali manj.
Ne, danes, dragec. -Draga, zamenjajva deželi.
Rotim te! -Srčkan si, ko moleduješ.
Resen sem. Tam mi je zoprno. -Tam si, ker si varal!
Sam si si to nakopal s tisto stavo.
Nisi človek, v katerega sem se zaljubila pred stoletji.
Pustiva preteklost, ljuba.
Razmišljal sem o drugi majhni stavi.
Misliš, da lahko mojo jezo pomiriš z novo stavo?
Kaj imaš v mislih?
Poglejva nocojšnji meni.
Poglej tja, draga. Klasična dilema smrtnikov.
Dva fanta. Najboljša prijatelja.
Zaljubljena v isto dekle.
Ne boj se, gospodična. Prišel je tvoj junak! -A res?
Kako si drzneš motiti kitarista?
Punca je moja. -Nikoli!
Moja je. -Nikomur ne pripadam.
Pa imava stavo. Kateri se bo poročil z njo? -Dobro.
Vsak od naju bo izbral enega fanta.
Zaželiva jima srečo.
Marija, nisi kaznovana? -Moj oče pretirava.
Kako naj bi vedela, da kokoši ne marajo kopanja?
Ne skrbi. Ve, da te nocoj varuje pravi moški.
Niti blizu nisi. -Ampak imam brke.
Ja, kot tvoja babica.
Marija. -Manolo!
Pridi, sine.
Mama bi bila ponosna nate.
CARMEN SANCHEZ LJUBLJENA MATI
Misliš, da se bo nocoj vrnila? -Carmen je tukaj.
Bolj podobna je toplemu občutku, ko so ljubljeni ob tebi.
Mnoge od teh družin so nekoga izgubile.
A dokler se jih spominjamo, čutimo njihovo navzočnost
v eni noči vsako leto.
Mislil sem, da jo bom še enkrat videl.
Vedno je dišala po rožah.
Spominjam se njenega petja.
Dobra ženska je bila.
Strašno jo pogrešam.
Bodi miren in čutil jo boš.
Tvoja mama je tukaj skupaj z vsemi našimi predniki.
Dokler se jih spominjamo, so z nami.
Ko jih pozabimo, jih zares ni več.
Čutim jih.
Prijazna človeka, mi dasta košček kruha?
Lačna sem. -Mama bi vam ga zagotovo dala.
Kajne, očka? -Hvala, ljubček.
V zahvalo ti dajem svoj blagoslov.
Naj bo tvoje srce vedno čisto in pogumno.
Kako se reče, Manolo? -Hvala, gospa.
Ah, Manolo. Zmeraj razdaja stvari.
Kajne, očka?
Joakimov oče, stotnik Mondragon
je umrl v boju proti strašnemu razbojniku, znanemu kot Šakal.
Kdo je tam?
Gospodič, mi daste kos svojega kruha?
Tako sem lačen.
Kruh je za mojega očeta. In slasten je.
Bi ga morda zamenjali?
Za staro medaljo? Lepo te prosim.
Medalja ni navadna, fant.
Če jo nosiš, te nič ne more poškodovati.
Dala ti bo neizmeren pogum.
Res? Zmenjeno.
Ampak skrivaj jo.
Kralj razbojnikov bo naredil vse, da jo bo spet dobil.
Kralj razbojnikov? Misliš Šakala?
Kam je izginil?
Če se moj fant poroči z dekletom,
bom končno zavladal Deželi nepozabljenih.
Če se z dekletom poroči moj fant,
se boš nehal vmešavati v zadeve ljudi.
Kaj? Tega ne morem!
Daj, no! To je moja edina zabava!
Potem stava odpade.
Naj bo, draga.
Po starodavnih pravilih je stava sklenjena.
Tako se je začela največja stava v zgodovini.
Manolo proti Joakimu za Marijino roko.
Starodavna bogova sta izbrala tri majhne otroke
za predstavnike vsega sveta? -Ja.
Kar noro, ne? -Ja! Nadaljujte, gospa.
Kako si srčkan.
O, ne. Ne, ko sem jaz tukaj.
Moramo osvoboditi živali!
Pridita! Naredimo to!
Ja! -Stoj, Marija. Ne!
Meščani San Angela! Rotim vas.
Po revoluciji potrebujemo
več prostovoljcev za to mogočno brigado.
Junaška brigada nas bo varovala pred Šakalom.
Šakal je tukaj!
Svoboda!
Marija, kaj si spet naredila?
Svoboda prihaja!
Stoj!
O, ne!
Ojoj.
Ni umika. Ni predaje.
Nadarjen je.
Odlična forma, sine.
To je moj sin!
Hvala, Manolo.
Gracias.
Uf. Kaj sem zamudil?
Ste dobro, gospod? -Rešil si mi življenje.
In jaz ... -Tiho, fant. Jaz govorim.
Ampak jaz ... -Tiho!
Ta punca je v hudih težavah!
Marija!
Oprosti, očka. Samo sem ...
Manolova kitara.
Marija! Te uporniške traparije se bodo ta hip končale!
Postala boš omikana gospodična. -Zakaj?
Ker jaz tako pravim! Poslal te bom v Španijo.
Sestre iz samostana Večnega plamena čednosti
te bodo spravile v red. -Kaj? -Ampak, očka!
Ne, odločeno je že. Zdaj pojdi domov.
Joakim, zelo si podoben očetu.
Mesto potrebuje novega junaka. Pridi.
Ti si sin, ki ga nisem nikoli imel.
Fant moj, tvoj oče mi je bil kakor brat.
Kam pa ti greš? -Marije ne sme poslati stran.
Očetje delajo, kar je najbolje za otroke. Pridi.
Videl sem, kako si premagal zver.
Predniki so ponosni nate. -Misliš, da sem očaral Marijo?
Marijo in vsa dekleta v mestu.
Pravijo, da sem bil jaz največji bikoborec v družini,
ampak ti, sine, boš največji Sanchez vseh časov!
O tebi bodo pisali pesmi. -Jaz pa jih bom pel.
Počakaj. Kaj? -Jaz jih bom pel.
Glasba ni delo za bikoborca Sancheza.
Ampak želim biti glasbenik. -Ne. Osredotočiti se moraš.
Takoj boš začel trenirati.
Tvoj dedek Luis me je učil, ko sem bil tvojih let.
Te ni takrat bik spravil v komo?
Ah, spomini.
Moj edinec se bori z jeznim poltonskim bikom.
Družinska tradicija se nadaljuje.
Napočil je dan Marijinega odhoda na študij v tujini.
Treh prijateljev ne bo več.
Adijo, Marija.
Kmalu mi piši.
Tja grem.
Pogrešala vaju bom.
Tukaj te bova čakala. -Kolikor bo treba.
Ne nehaj igrati. Velja? In ti ...
Ne nehaj se bojevati za pravico.
Prinesel sem ti darilo. Odpri ga.
Bi morala prinesti darilo?
Poimenoval sem ga Čuni. Pazil bo nate.
Spomnim se te.
Mislil sem, da boš potrebovala delček mesta ob sebi. -Hvala.
Nihče mi ni povedal o darilih.
Primeš Čunija?
To je za tvojo zlomljeno kitaro.
Vkrcajte se!
Iti moram.
Ne pozabita me!
Marija! Tvoj klobuk!
Vedno igraj iz srca. Marija
Marija!
Ko se vrneš, bom pel zate!
Jaz pa se bom boril zate!
Minila bodo leta, preden bosta spet videla Marijo.
Čakal te bom.
Pogumen bom
in močan.
Ena, dve, tri.
Uporabljal bom glavo
in srce,
da krotita moje telo
in usmerita moj pogled.
Ena, dve, tri!
Izostren um,
brez sence laži.
Pokleknil bom,
čakal bom. -Hej, Manny.
Pokleknem,
svoje mesto poznam. -Ja! Tak si kot oče!
Čakal bom, čakal bom nate.
Tako ubiješ bika!
Čakal bom,
čakal bom nate.
Čakal bom, čakal bom nate.
Čakal te bom.
Jaz pa ne bom čakal nate! -Očka, saj prihajam.
Po letih urjenja je Manolov oče pripravil prvo bikoborbo,
ki je, kot je hotela usoda, potekala na dan Marijine vrnitve.
Počakaj, oče! -Vso noč igraš z mariačiji!
Bi rad končal kot tista bedaka?
Manny, zunaj bova počakala.
Mislim, da naju g. Sanchez ne mara. -Misliš? -Tiho, zgubi leni!
Živiš pod mojo streho in spoštoval boš moja pravila.
Matador boš! -Oče, to je moje življenje.
Vsi Sanchezi so bikoborci!
Vsak od nas.
Bila sem divja v areni. Zver!
To je v naši krvi. To je tvoja usoda.
Kolikokrat ti moram povedati?
To nisem jaz, ampak ti.
Sine, morda je Joakim mestni junak,
ampak danes boš ti junak v areni.
Če, vsaj enkrat, pokončaš bika.
Pokončal ga je zadnjič na treningu.
To ne šteje. -Ne. Narobe je ubijati bike.
Spet začenjaš.
Današnja mladina, z dolgimi lasmi in nasprotovanjem ubijanju.
Grem. -Nimaš rad družine?
Potem pokončaj tistega bika, sine. Ne osramoti našega imena.
Bodi Sanchez!
Sin, ne bo ga ubil.
Hej, Manolo!
Ni umika. -Ni predaje.
Junak San Angela se vrača! -Daj, no.
Si mislil, da bom zamudil tvojo prvo bikoborbo?
Tudi Marija je tu. -Komaj čakam, da ji pokažem te okraske.
Vrnila se je, samo zato, da bi videla tebe? -Nehaj.
Ti imaš medalje, jaz pa areno. Bova videla, kaj ji je bolj všeč.
Dobro je, da končno jemlješ bikoborbo resno.
Videti bi me moral v areni. Tam resnično blestim.
Pravi Sanchez.
Živiva v senci velikih. -Ogromnih.
Naj boljši dobi Marijo.
Joakim!
V čast Marijine vrnitve iz Evrope
je mesto obiskal njegov najplemenitejši sin,
ki je zdaj odlikovan junak.
Joakim gre od mesta do mesta in jih rešuje pred razbojniki.
Ja! To je moj fant!
Dober dan, general. -Mogočne brke imaš.
Vse meščane je zanimalo, kakšna je postala mala Marija.
Dragulj mesta se je vrnil.
Pomagala bo v sirotišnici.
Slišim, da bere knjige za zabavo. -Nemogoče!
Gospodična Posada.
Živjo, Joakim. Lepo te je videti.
Pa tako naravna je.
Kaj?
Pravijo, da bo Manolo največji Sanchez vseh časov!
Ja. To je moj fant!
Kaj?
To korido posvečam gospodični Mariji Posada.
Dobrodošla doma, gospodična.
Alergičen sem na umiranje. -Zlasti v obraz.
To je pravi Sanchez.
Manolo!
To je moj sin!
Marija
Manolo!
Daj ga, sine!
Zame. Za družino. Bodi Sanchez!
Ne.
Narobe je ubijati bike!
Vidiš? Rekla sem ti, da ne bo.
Bravo!
Ni treba ubiti bika!
O, ne. Manolo.
Adijo, Marija.
Manolo. Manolo, vstani!
Žal mi je, oče. -Ne poslabšuj vsega z opravičevanjem.
Sanchez se nikoli ne opravičuje! Nikoli! -Nikoli.
Če biti bikoborec pomeni ubijati bike,
potem nisem bikoborec.
Ne. Nisi Sanchez.
Zmaga!
Ubogi fant ni imel možnosti, draga.
Ampak stava je bila dobra. -Ni še konec.
O, Marija.
Ko si bila tukaj,
te nisem mogel pogledati v oči.
Ti si kakor angel.
Tvoja koža mi izvabi solze.
A jaz sem izvrženec,
jaz sem čudak.
Kaj počnem tu?
Ne spadam sem.
Ne spadam ...
Manolo. -Marija!
Kaj je bilo? -Ne poznaš žensk, dragi.
Tisto noč je general Posada priredil zabavo za Marijino vrnitev.
Ampak imel je večje načrte.
Na Joakima! -Na velikega junaka!
Škoda, da boš v mestu le nekaj dni.
Če bi bilo kaj, zaradi česa bi ostal ...
Recimo, posebno dekle. Ne, Marija? -Oče!
Kaj? Kaj sem rekel?
Ta moj oče.
Čudovito te je spet videti, Joakim.
Kakšni brki. Pa te medalje.
Za kaj je tale? -Nič! Nič, nič.
Kaj? Saj nisem ...
Povej mi kaj več o Evropi.
Všeč mi je bilo.
Prekrasna glasba, slike, knjige. Čudovito je bilo.
Knjige, slike, čudovitost.
Zdi se, da si se ogromno naučila, Marija.
Nekega dne boš zelo osrečila moža.
In upam, da bodo njegovi brki ali medalje osrečili tebe.
A, tako? -No, ja.
Za vsakim moškim s čudovitimi brki stoji lepa ženska.
O, ja. Jaz pa mu bom kuhala in pospravljala
in mu bom vedno na voljo.
Sliši se dobro.
In ti ... Tako si lepa. -Me zafrkavaš?
Ojoj. -Tako gledaš na ženske?
Obstajamo le, da bi osrečile moške?
Ja.
Ne vem. -Mislim, da sem izgubila tek.
Ne. Prosim, ne vstajajte.
Oprostite mi, pogledati moram Čunija.
To je moj pujs. Moram biti z nekom omikanim.
Ognjevito punco si si izbral.
Dober udarec, Joakim. Zelo duhovit.
Ne morem verjeti, da je general povabil vse mesto.
Razen tebe, Manolo.
Žal mi je, stari. Celo naju je povabil.
Čeprav naju sovraži. -Brezupno je. Izbrala je Joakima.
Poslušaj. Le pravo pesem moramo zaigrati,
in vse se bo obrnilo v štirih taktih.
Odigrali smo že štiri takte. Dvakrat.
Počakajta. Točno vem, kaj igrati.
Biti mora romantično in fino,
s tonom dostojanstva.
Ti imaš vse, kar potrebujem,
toda praviš, da je samo prijatelj.
Praviš, da je samo prijatelj. Srček, ti ...
To jo je popolnoma prevzelo. -Ne razumem. Ta vedno vžge.
Celo pri moji ženi. -Kaj? Poročen si?
Že vem. Sledita mi.
Če si želiš moje telo in misliš, da sem seksi,
dajva, punči, povej mi to.
Zelo romantično, Pepe. -To je vse, kar imam.
Prav, jaz sem na vrsti. Ena, dve, tri, štiri!
Ta punca je predobra zate, stari. -Hej, gremo jest.
Vedno igraj iz srca. Marija
Preveč te ljubim,
da bi lahko živel brez tvoje ljubezni.
Preveč te ljubim,
nebo mi je priča. In to je resnica.
Vem, da sem na svojem,
ko to pesem pojem.
Obstaja ljubezen nad ljubeznijo, taka je najina.
Ker te ljubim preveč,
živim za tvoj dotik.
Noč za nočjo tvoje ime šepetam.
Preveč te ljubim.
Samo eno čustvo je in vem, da je pravo.
Vem, da sem na svojem,
ko to pesem pojem.
Ljubezen nad ljubeznijo, in to je najina. Ljubim te preveč.
Nebo ve, da moja molitev je tvoje ime.
Da prideš k meni.
Brez tebe nisem cel.
Boril se bom zate,
ker preveč te ljubim.
Preveč te ljubim,
nebo mi je priča.
Živiš v moji duši,
tvoje srce moj je cilj.
Obstaja ljubezen nad ljubeznijo
in taka je moja. Ker te ljubim.
Obstaja ljubezen nad ljubeznijo in taka je tvoja. Ker te ljubim.
Obstaja ljubezen nad ljubeznijo in taka je najina.
Če me ljubiš enako silno.
Si mislil, da bo tako lahko?
Menda sem.
Manolo!
Počakaj, prihajam.
Joakim.
Kaj počneš? -Marija ...
Se boš poročila z mano?
Ja.
Ne skrbi, tvoj oče je že odobril.
Kaj?
Kdo drug nas lahko zavaruje pred Šakalom?
Kaj sem zamudil?
Trenutek. Te je tudi on zasnubil?
Ne. Si nameraval? -Kaj?
Jaz sem jo zasnubil prvi. Pojdi se borit z biki. Ali kaj.
Vedeta se kot bedaka. -Jaz tudi?
Močan si, Joakim. -Hvala. Veliko telovadim.
Veš, da te imam rad. A kako boš varoval Marijo,
če niti bika ne moreš ubiti? -Prav govoriš, Joakim.
Aja? Nikoli ne boš tak junak, kot je bil tvoj oče!
To je bilo neprimerno. -Umakni prst.
Ne kaži s prstom name! -Najboljši sem.
Kako neumno in otročje. -Joakim!
Napadi me, bratec! -Manolo!
Kaj? -Hočeš bendžo? -Poglej ga.
Kitaro ima. Kaj boš naredil? Glasba! Prestrašen sem!
Naučil te bom olike. -Joakim!
Sem omenila, da sem se učila sabljanja?
Fino. To bova rešila kasneje. -Kadar koli, kjer koli.
Res, fanta?
Ne!
Ne odhajaj, Joakim! Kaj, če pridejo razbojniki?
Razbojniki prihajajo! -Joakim pa je odšel!
Izgubljeni smo.
Trepetajte pred Šakalovo močno vojsko.
Ženske in otroci, pojdite v cerkev!
Moški bomo odgnali Šakalove razbojnike!
Kdo je z mano?
To ni dobro. -Poslušajte, strahopetci!
To so Šakalove zahteve!
''Izročite svoje kokoši, denar,
slanino, vrče, vosek za brke.''
Izgleda kot ''kragulje'', a mislim, da piše ''dragulje''.
Ja, dragulje.
Kakor koli, če nam daste vse to,
morda ne bomo požgali vašega mesta.
Mesto hočete? Samo prek mojega trupla!
Hej, grdavž! Bori se s pravim moškim.
S čudovitimi brki.
Joakim!
Hvalabogu, da si tu!
Primi. In to. In še tole.
Če je pretežko, podaj Mariji.
Ime mi je Joakim, sin stotnika Mondragona.
Nocoj je mesto San Angel pod mojo zaščito.
Pripravite se, da boste tepeni. -Daj ga, Plomo!
Joakim! -Joakim!
Kdo hoče še?
Ujemite ga!
Hej, punca. -Ti trapček.
To sploh ne boli. -Prekrasen junak.
Ima medaljo večnega življenja.
Joakim!
Umik! -In ne vračajte se več!
Ja, raje bežite! Neverjetno je bilo.
Ja, res si junak.
Morda bi lahko zdaj nadaljevala pogovor, gdč. Posada.
Marija, prosim te, naredi to za mesto.
Brez Joakima smo prepuščeni Šakalu na milost in nemilost.
Povej mi kaj o svojih medaljah.
To sem dobil, ker sem z eno roko spravil na svet dojenčka,
z drugo pa se tepel z medvedom. Nič takega.
Seveda bo izbrala Joakima. Ste videli njegove brke?
Si nora? -Marija to počne, da bi zaščitila mesto.
Dolžnost postavlja pred srce. -Ja.
Življenje zna biti težko.
Spodletelo ti je v areni in zunaj nje.
Vsa družina Sanchez bi bila zelo razočarana nad tabo.
Prosim, ne govori tega. Poslušaj. Ljubiš Marijo?
Potem se bori zanjo kot mož!
Prepozno je. Joakim jo je že zasnubil.
To je pravi moški. -Tiho, Carlos! Manolo ...
Če Marija še ni rekla da, potem je rekla ne.
Kaj boš ukrenil, sine?
Ko je v boju ukradel Ksibalbovo čarovno medaljo,
je Šakal postal kralj razbojnikov.
A ko jo je Ksibalba dobil nazaj, je Šakal izgubil oblast.
Našli smo medaljo! Medaljo večnega življenja!
V mestecu San Angel. -Si prepričan? -Prisežem!
Nosi jo lepi junak, da bi zaščitil mesto.
Točno taka je videti. -Zberi moje može.
Jezdimo v San Angel.
Vrnila se boš k meni, medalja.
Tole sem dobil, ker sem sirote rešil iz požara.
Potem sem se vrnil po zibelke in še po igrače.
Rešil sem kužka, ki je imel trn v tački.
To pa sem dobil, ker imam največ medalj. -Prispela sva.
Hvala za izčrpen pogovor o tebi.
Marija, nekaj imam zate. -Prijazno od tebe.
Mariji z ljubeznijo, Joakim
Brez besed sem. -Vem. Tega sem vajen.
Lahko noč, Joakim. -Počakaj, Marija. -Ja?
Moj klobuk.
Vse ta čas si ga hranil? -To mi je dajalo moč.
Boš vsaj razmislila o moji snubitvi?
Lahko noč, Joakim.
Ja, ja, ja!
Joakim, čudovit si. -To!
Dobiva se na mostu ob zori. -Ne morem. Moj oče ...
Prosim, Marija. Rotim te.
Če se dobita, na samem, bom izgubil stavo.
Uredi mi to, stari prijatelj.
Manolo.
Modri ljudje pravijo,
da samo neumni izgubijo glavo,
a jaz si ne morem pomagati,
zaljubil sem se vate.
Ne morem si pomagati,
zaljubil sem se
vate.
To sem ti hotel pokazati.
Prelepo je!
Jaz tako čutim vedno, ko sem ob tebi.
Ne morem ti ponuditi prstana.
Nič ti ne morem dati razen ljubezni. -O, Manolo.
Čeprav nisem mestni junak, prisežem iz srca,
da te nikoli ne bom nehal ljubiti.
Jaz pa ne bom nehala ljubiti moškega, ki igra iz srca.
Kača! -Ne!
Marija!
Ne.
Na pomoč!
Kaj si naredil, Manolo? -Prikazala se je kača in ...
Umrla je. -Zakaj je nisi zaščitil?
Marija! O, ne!
Ti si kriv. Odidi! Sicer te bom ...
Moja deklica.
Kaj si naredil, fant?
Kaj si naredil?
Mene bi morala pičiti. -Ja.
Ne! Marija je umrla? -To ne more biti!
Kakšna zgodba je to? Samo otroci smo!
Ko je nebo jokalo z dežjem,
se je Manolo vrnil po kitaro.
Nikoli več je ne bom videl.
Si prepričan?
Želiš spet videti Marijo?
Iz vsega srca. -Premisli o svojih besedah, fant.
Vedno igraj iz srca. Marija
Z vsem srcem.
Storjeno.
Marija.
Ne! -Tudi Manolo?
Zakaj so Mehičani obsedeni s smrtjo?
Ne more se končati tako.
Ljubi otrok, to ni konec.
Pozdravljeni v Deželi nepozabljenih!
Prispel sem. -In to na dan mrtvih.
Kje je ... -Sprva se ne boš znašel.
Ne poskušaj si zapomniti vse naenkrat.
Začnimo s tvojim imenom. -Marija Posada! -Res?
Starši dajejo otrokom nora imena.
Na mojem seznamu ni Marije Posada. -Ne, ne.
Iščem Marijo Posada.
Ime mi je Manolo Sanchez. -Še en Sanchez?
Ta družina se povečuje.
Predniki mi bodo pomagali najti Marijo. Me odpelješ k njim?
Z veseljem bi znova združil mladi par.
Drži se.
Že leta sem tukaj.
Čakam svojo ljubljeno. -Živjo, dragi.
Prekmalu! Pojdi!
Dežela nepozabljenih je bila živahna in vesela.
Vse je bilo kot na Zemlji, le bolj pisano,
lepše, zabavneje!
Na dan mrtvih
je bilo polno neskončnih zabav in spektakularnih parad.
Tvoja družina je tamle.
Pojdi tja!
O, ja! Še en Sanchez bikoborec.
Ti si neverjetni Carmelo Sanchez.
Ja. Bil sem slaven, kar sem se boril z biki brez plašča!
Plašč je za reve! -Mi lahko pomagaš najti Marijo Posada?
Katrina ti lahko pomaga. Ona pomaga vsem. Počakaj.
Veliki Jorge Sanchez! -Na uslugo.
Slovel sem po boju z biki z eno roko in nogo.
Roke in noge so za strahopetce!
Ti si Manolo, ki igra na kitaro. -Ja, jaz sem ta.
Ko sem bil mlajši, sem sanjal, da bom pel v operi. -Res?
A kot veš, glasba ni poklic za bikoborce Sancheze.
Ista zgodba. -Poteptali so najine sanje. Smešno.
Nov je. -Spominja me name. Le da je manj čeden.
Seveda! To je Luis Supermačo Sanchez!
Bil sem slaven, ker sem se boril s tremi biki naenkrat.
En bik je za reve!
Dedek. To sem jaz, Manolo.
Manolo? Vesel sem, da te vidim.
Zakaj si osramotil družinsko ime? Kitaro igraš!
Niti enega bika nisi pokončal. Bil si bedak.
Žal mi je, bratranec Chucho.
Dobrodošel doma, sine. Tvoja mama bo zelo vesela.
Mama?
Manolo. -Mama.
Manolo!
Strašno sem te pogrešal.
Sin moj, kot bi imela luknjo v srcu.
Dolgo sem te čakala.
Ampak ne dovolj dolgo. Kaj počneš tukaj?
Prišel sem, da bi bil z ljubeznijo svojega življenja.
Marija ti bo zelo všeč, mama. -Prav gotovo.
Manolo, podoben si očetu.
Zelo čeden si postal.
In postal sem bikoborec, kot si ti želela. -Jaz? Si nor?
Se nisi ničesar naučil iz družinske preteklosti?
Kaj? Ampak oče je rekel ... -Ta Carlos.
Le počakaj, da pride sem. Zdaj pojdi z mano, sine.
Druščina, to je moj sin Manolo!
To so tvoje sestrične bojevnice. Borile so se v revoluciji.
In zmagale. -Nemogoče! -Živjo, bratranec.
Biti z vso družino Sanchez
in s tabo, mama. Neverjetno je.
To je Katrinin dvorec.
Ne vidim ga. -Divjak.
Pridi. Pomagala ti bo najti mojo novo snaho.
Kako je lepo! -To je pravi dvorec.
Vedno smo bili njeni ljubljenci.
Saj veš, da se bikoborci spogledujejo s smrtjo.
Zato vas je toliko tu spodaj.
Katrina prireja veliko zabavo za dan mrtvih.
Divjak.
Vprašaj jo, sine.
Gospa, mi pomagate najti Marijo Posada?
Tukaj ti nihče ne more pomagati, bikoborec.
Dežela nepozabljenih ima novega vladarja.
Koga, sprašuješ? Mojo malenkost. -Spet ti?
Katrina ti nikoli ne bi izročila svojega kraljestva.
Izgubila je stavo. -Potem pa že.
Ta dežela je končno moja. Zahvaljujoč tebi, Manolo.
Kaj? -Katrina je stavila, da se bo Marija poročila s tabo.
Jaz sem stavil, da bo vzela Joakima.
Ker tebe ni več med živimi,
se bo Marija poročila z Joakimom, da bi rešila ljubljeno mesto.
Zmagal sem. -Ampak Marija je umrla.
Videl sem. O, ne.
O, ja.
Sine, kaj je? -Kačji pik jo je le uspaval.
Moj favorit je zlahka zbudil spečo lepotico.
Mojbog! Čudež!
Hvala
Jaz sem ...
Živa. -Živeli!
En pik? Tvoja kača! Dvakrat me je pičila!
Goljufal si! Plačal boš za to!
V vseh mojih letih v nobenem kraljestvu
nihče ni tako govoril z mano in ostal živ.
Zato te sprašujem, ali mi groziš, fant.
Razkrinkal te bom pred Katrino. Potem bova poravnala račune.
Ne boš je našel v novem kraljestvu.
Jaz že vem. Trohnel sem tam celo večnost.
Zdaj mi oprostite, načrtovati moram poroko.
Trg bikov San Angel Manolo Sanchez
Kaj se je zgodilo?
Kje je Manolo? -Žal mi je, Marija.
Manolo ... Manolo je umrl.
Ne. Nemogoče.
Žal mi je, ljubica.
Marija, vsi obžalujemo Manolovo smrt,
toda Joakim ti je rešil življenje.
Razumeš? Vedno te bo varoval. -General, ni primeren trenutek.
Prosim te zavoljo vseh, hčerka.
Naj ostane.
Boš ostal v San Angelu, če se poročim s tabo? -Ja, ampak ...
Sprejmem Joakimovo snubitev.
Ah, mlada ljubezen.
Moram najti Katrino! Prosim, pomagajte mi.
Sine, ostani tukaj z nami. -Nobenih skrbi ni več.
Sijajne veselice vsak dan. -Z vso družino Sanchez.
In ocvrtkih, kolikor jih lahko poješ.
Hvala, ampak ne.
Moram biti z Marijo. Od nekdaj sem si želel samo to.
Kako se bo Manolo vrnil? -Obtičal bo tam za vse čase.
Marija se bo poročila z Joakimom. -Želite, da nadaljujem?
Nekaj je bilo gotovo. Manolo je potreboval pomoč družine.
Če je Katrina tam, kjer je ždel Ksibalba,
potem je v Deželi pozabljenih. -Ne! -Tiho!
Samo ena pot vodi v Deželo pozabljenih.
Skozi Votlino duš
Pot tja vodi v pogubo!
No, dan je dober za pogubo.
Pravim vam, da je Sanchez! -Sanchez!
Misija nemogoče!
Srečno, mali Sanchez!
Legendarna Votlina duš je bila na obrobju Dežele nepozabljenih.
Mnogi so poskusili priti tja, a nihče se ni vrnil.
Vsaj ne v enem kosu.
Že pogled nanjo boli.
Zakaj ni moglo biti Dvigalo duš?
Revma me ubija. -Smo že prispeli?
Uspelo nam je, sine. Naprej! Kaj čakate?
Nisi vreden.
Hej, moja revma je izginila! -Dedek!
Mama! -Manolo!
Sooči se z labirintom in zasluži pravico, da vstopiš.
Ne vidim ga. Dvigni me. -Vidim ga.
Kam je šel?
Kaj se dogaja? -V redu je. Dobro je.
Teci, reši se!
To je bilo lepo.
Zaslužil si pravico, da boš ocenjen.
A opozarjam te. Še nobenemu smrtniku ni uspelo.
Za Marijo.
Manolo!
Manolo Sanchez,
tvoje srce je čisto in pogumno.
Ti in tvoji lahko vstopite.
Moj sin! Ne ponovi tega.
To je Votlina duš?
Dedek, bodi spoštljiv.
To je bilo super, človek!
Velikanske skale so tolkle. Ti pa si ...
Potem je prišel varuh votline.
''Ocenil te bom z orjaškim mečem.''
Oprostite? Gospod!
Potem si šel skozi.
Moram najti Katrino. -Katrino?
Žal mi je. Zgrešil si jo, Manolo. -Me poznate?
Ja. Mi poznamo vse.
Luisa, Carmen in lužo.
Kako si, luža? -Živjo, luža.
Vse piše v Knjigi življenja.
Neolikan sem. Izvolite naprej.
Manolo in njegovi sorodniki so prvi videli čarobne slapove,
ki so povezovali vsa kraljestva.
Dobrodošli v Votlini duš!
Moja hiša je vaša hiša.
To pa je votlina! -Vidite te sveče?
Vsaka predstavlja življenje.
Jaz pa sem skromni, toda neverjetno čedni
Svečar!
Ne razumem. -Trenutek! Zaploskati moram.
Glejte.
Osupljivo, ne? To je naše delo. To počnemo.
Poglejte. Tista skupina je vaše mesto.
In tamle je Marija.
Zraven nje je Manolo.
Ena močno gori, druga je dogorela.
Veste, dokler se vas živi spominjajo,
živite v Deželi nepozabljenih.
Marička! -Kaj je? -Šakal je na pohodu!
Uničil bo mesto.
Potem ne bo nikogar več, ki se vas bo spominjal.
Vsi bomo pozabljeni. -Prosim te, Svečar.
Pomagaj mi, da se vrnem tja. -Ne morem, Manolo.
Sveta čivava! V redu, prav.
Poslušajte, v Knjigi življenja so zgodbe vseh ljudi.
Strani o Manolovem življenju pa so prazne!
Nisi živel življenja, ki ti je bilo usojeno.
Sam pišeš svojo zgodbo!
Je to dobro? Pomeni, da mi boš pomagal najti Katrino?
Ne bi se smel vmešavati, a morda lahko prikrojim pravila.
Samo majčkeno.
Saj je dan mrtvih. Ne, Knjiga?
Pa dajmo. Odpeljal vas bom h Katrini.
Sam grem. -Sam? -Trenutek! Prav.
Tudi jaz grem sam. -Lahko nekaj povem?
Ob tebi. -Iti moramo.
Mi? Ne! Prenevarno je za žensko.
Ni umika! -Počakaj. -Ni predaje!
Poskusil sem jih posvariti.
Takoj sem obžaloval to odločitev.
Si prepričan, da smo na pravem kraju?
Sanchezovi, morate pogledati, preden skočite v čarobne slapove.
Kaj, če skočite v napačnega? Lahko bi se znašli v Tijuani.
Mislim, da sem tam umrl. -Dobrodošli v Deželi pozabljenih.
Žalostno, ne?
Uboge duše.
To se bo zgodilo tudi nam, če ne bomo pohiteli. Naprej!
Tam je Ksibalbov dvorec.
Katrina! Moram govoriti z vami, gospa.
Manolo? Kako si prišel sem?
Imel sem pomoč. -Živjo.
Svečar. Carmen!
In Luisova glava?
Krasno, spet čutim revmo.
Vem za stavo. Ksibalba je goljufal.
Kaj? -Ja. Z dvoglavo kačo.
Zdaj si raje pokrijte ušesa.
Ksibalba!
Ja, draga? -Pokvarjeni pankrt gobavega osla!
Goljufal si! Spet!
Nič takega nisem naredil.
A, tole.
Dela po svoji glavi. Ali dveh.
To je neodpustljivo! -Lepo te prosim.
Kače nisem poslal Mariji in nisem dal medalje Joakimu.
Katere medalje? -Tiste, ki mu je nisem dal.
Nikoli. Sploh ne. Kdo je ta Joakim?
Joakimu si dal medaljo večnega življenja? -Ja.
Medaljo večnega življenja? -Kdor jo nosi, ne more umreti.
Mi pomagaš gor, prosim?
Hvala. -Ga lahko še jaz oklofutam?
Moj sin tega ni zaslužil. -Moram se vrniti v deželo živih.
To je edino pošteno.
Prosim, Balbi? -Balbi? -Ne. Nikoli.
Raje popusti. -Ne. -Kaj, če bi stavila?
Stava? -Če zmagam jaz, mi vrneš življenje.
Nimaš ničesar, kar si želim. -Jaz imam.
Če ti zmagaš, lahko vladaš obema kraljestvoma.
Izberi nalogo, kar koli. Premagal te bom.
Kaj? Se bojiš, da boš izgubil? -Kaj počneš, fant?
Sva se dogovorila? -Velja.
Povej, fant, kaj ti krati spanec.
Kaj te žre v duši?
Česa se najbolj bojiš?
Že vem.
Manolo Sanchez! Premagati moraš vse bike,
ki so jih Sanchezovi pokončali! -Na tisoče jih je!
Vse naenkrat.
Če izpolniš nalogo, boš znova živel.
Če ti spodleti, boš pozabljen. Za vedno.
To je nemogoče!
Zmogel boš.
Sta dobro? -Šakal prihaja z vso vojsko!
Posvarita generala Posado.
Pridobil nam bom nekaj časa.
Kdo bo prvi?
Sovražim bikoborce.
Potem se bori z njim.
Manolo! Stran pojdi.
Kaj se dogaja? -Carlos! -Carmen!
Manolo, tvoj oče je tukaj! -Oče?
Šakal in razbojniki so pred mestnimi vrati!
Človek, to je cela štala.
Marija Posada,
vzameš Joakima za svojega moža?
Ja. Zaradi San Angela.
In ti, Joakim, ali vzameš Marijo za svojo ženo?
Jaz ...
Šakal je tukaj! -Moja medalja. Na drugi obleki je. Moram iti.
Samo Joakim lahko premaga Šakala.
Skupaj jih lahko odženemo, oče.
Vstani in se bori kot Sanchez!
Mama? Od kod pa ti tu? -Holesterol.
Ljudje! Poslušajte!
Vem, da vas je strah, ampak ozrite se naokrog.
Veste, kaj vidim? -Ne.
Vidim ponosne ljudi, ki so se pripravljeni boriti za svoje mesto.
V vsakem od vas je nemerljiva moč.
Ja, tudi v tebi, Pepe.
Ta dan mrtvih ne bo nikoli pozabljen!
Šakalu bomo pokazali, da se je spravil na napačno mesto.
San Angel, prisežem pri prednikih, da ne bomo poraženi!
Danes ne. -Medalja!
In nikoli! Kdo je z mano?
Ti si sin, ki ga nisem imel. Ampak mnogo lepši.
Šakal, zakaj se ne pomeriš z enakovrednim?
Ker tako velikih ni.
Kje si bil? -Hvalabogu da si ...
Hej, vojaček.
Daj mi to medaljo. Takoj!
Vse to zaradi trapaste medalje? Ne morem verjeti!
Ne zdaj, Marija. To je Joakimov trenutek.
Joakim!
Prijatelj, pogovoriva se.
Joakim!
Joakim?
Zver je v nezavesti. -Čas je, da zaključi boj.
Ja! Ubij ga!
Kaj počne?
Vedno igraj iz srca. Marija
Bik, ponižno se opravičujem,
saj nocoj razumem
Da tvoja plemenita kri ne sme namočiti peska
Trpel si krivico kot tisoči pred tabo.
Ponujam ti opravičilo,
ki bi ga že zdavnaj moral.
Žal mi je.
Bik, odpusti mi.
Prisluhni moji pesmi in vedi, da pojem resnico.
Čeprav sva vzgojena za boj,
se obračam na tvojo plemenitost nocoj.
Če lahko odpustiš,
če lahko odpustiš,
ljubezen lahko resnično živi.
Če lahko odpustiš,
ljubezen lahko resnično živi.
Če lahko odpustiš,
ljubezen,
ljubezen lahko živi.
Uspelo mu je! -Ja.
Ja, to mu moram priznati.
Kako je Manolo to naredil? -Sanchez je.
Ksibalba se je motil. Manolo se ni bal bikoborbe.
Rekel sem ti, da se Sanchez nikoli ne opravičuje.
Oče, jaz ... -Ti si to ravnokar spremenil.
Moral bi biti boljši oče. Oprosti mi.
Ne. Hotel si le, kar je najboljše zame.
Ponosen sem nate, sine. -Rad te imam, oče.
V tistem trenutku je Manolo premagal svoj največji strah.
Biti tak, kot je.
V skladu s starodavnimi pravili
ti podarjamo življenje.
Pazi nase zgoraj, sine.
Prosim te, Šakal, ne škoduj jim.
Ja!
Medalja je moja!
Kaj?
Manolo?
Pridrži mi tole, prijatelj.
Oče mi pravi, da sovražiš bikoborce.
Sovražim vse.
Ja, človek. -Prav, pa se pomeriva.
Ti in katera vojska?
Dan mrtvih je, Manolo.
Na naš dan imamo ...
Proste roke. -Vso srečo.
Hvala.
Ni umika. -Ni predaje!
Zdaj ga bo. -Družina Sanchez!
Vzeti bi ga morali v skupino.
Zdaj si ti na vrsti! -Prav, tudi jaz dobro pojem.
Rekla sem, da so mi všeč njegovi lasje.
Odvrnil je, da so tudi njemu všeč moji.
Nosiš moje škornje? -Na meni so lepše.
Pridi sem, osvajalec.
Medalja!
Hvala!
Drži me.
Šakal! Našli smo medaljo.
Tovariši!
V napad!
????
Dovolj igračkanja! -Jaz bom, imam ga.
Ne, ne! Moj je!
Sem omenila, da sem trenirala tudi kung fu? -Dovolj! -Pazi!
Pusti me! -Daj mi medaljo, sicer bo tvoja ženska plačala!
Moški. Tipično.
Poišči medaljo. -Ampak Marija ...
Najdi medaljo. To prepusti meni.
Razumem. Joakim!
Rešil sem te, mali Sanchez.
Srečno, Manolo! -Premlati ga, vnuk.
Kam pa ti greš? -Gor moram.
Prav sem imel. Postal si največji Sanchez vseh časov.
Bova zaplesala, gospodična? -Mislila sem, da ne boš vprašal.
Zelo dobro, kitarist. Zdaj si ti na vrsti.
Pazite, sestre! Rešite se!
Živjo, Marija. -Živjo.
Vse mesto bo šlo z mano.
Nič več senc, oče. Ni umika?
Ni predaje.
Manolo, steber! -Imam ga.
Ne, ne! -Hej!
Ne nehaj se boriti za pravico. -Počakaj. Kaj?
Manolo! -Adijo, brat.
Kaj počne?
Ne pozabi me.
Ne!
Šakal je premagan! -Umik!
Manolo?
Jaz sem, ljubezen moja.
Kako si preživel?
Ne glej mene.
Joakim.
Ti si mi dal medaljo.
Hotel si se žrtvovati zame.
Mislil sem, da je čas,
da bom pravi junak. Kot ti, Manolo.
Si dobro?
Še nikoli nisem jasneje videl.
Čas je, da narediva lastni senci.
In piševa lastne zgodbe.
Tako se je Joakim naučil biti pravi junak.
Biti moraš nesebičen.
Še nekaj moramo narediti, sine.
Vzameš Manola za svojega moža? -Da.
Po pooblastilu, ki ga nama daje Knjiga življenja,
vaju razglašava za moža in ženo.
Lahko poljubiš ... Ženina?
Ona bo velika Sanchezova.
Danes je bil dober dan mrtvih.
No, mislim, da si dobila stavo, ljubica.
Skupaj z mojim srcem, znova.
Balbi. -Oprosti mi, ljuba.
Zaslužiš boljšega. Zdaj to vem.
Mi boš kdaj odpustila?
Bom.
Mož, boš zapel pesem?
Po vaši želji, gospa Sanchez.
Ostal bom ob tebi,
tudi ko bo težko.
Jaz bom stena, ki te podpira in dviguje.
Ne bom dovolil, da boš padla.
Ne bom dovolil, da odideš.
Kjer koli si, kjer koli si,
tudi jaz bom tam.
Kjer koli si, kjer koli si.
tudi jaz bom tam.
Raztrgaj veliki srci, ki bijeta v naju.
Obljubiva si neskončno ljubezen.
Ne bom dovolil, da padeš.
Ne bom dovolil, da odideš.
Kjer koli si, kjer koli si,
tudi jaz bom tam,
tudi jaz bom tam.
Kjer koli si,
kjer koli si,
tudi jaz bom tam.
Tudi jaz bom tam.
Kjer koli si, kjer koli si,
tudi jaz bom tam.
Tudi jaz bom tam.
Svet se vrti, mineva čas,
spletajo se zgodbe.
Ljudje se rojevajo in umirajo,
toda nikoli jih ne pozabijo.
Edina resnica, ki jo poznamo, se je znova pokazala,
da ljubezen, resnična ljubezen
dobra, prava ljubezen
nikoli ne umre.
Vedno me gane.
Otroci, muzej se zapira.
Avtobus vas čaka zunaj.
Adijo, lepa gospa! -Adijo, Saša!
Katrina?
Katrina!
Vedno znova me osupljaš, ljuba. Kakšna strast.
Vsak lahko umre. Ti otroci si bodo upali živeti.
Stavim, da imaš prav, draga.
Hej, pišite lastno zgodbo.
Prevod: Nives Košir, Deluxe