Na najdaljoj istočnoj granici Evropskog kontinenta:
BIVŠA REPUBLIKA ZUBROVKA Nekadašnje sedište carstva.
GROBLJE STARI LUC.
U znak sećanja na naše nacionalno blago.
Ovo je krajnje česta greška.
Ljudi misle da je piščeva mašta uvek zaposlena,
da konstantno izmišlja beskonačnu količinu incidenata i epizoda,
kao da prosto izvlači svoje priče iz vazduha.
Zapravo je potpuno suprotno.
Jednom kad ljudi znaju da ste pisac,
oni donose likove i događaje vama,
i dokle god budete u stanju da gledate
i pažljivo slušate,
ove priče će nastaviti da...
Stani. Stani! Nemoj! Nemoj to!
...će nastaviti da traže vas dokle god ste živi.
Onome koji je često pričao priče drugih,
mnogo će priča biti ispričano. - Izvini. - U redu je.
Događaji koji slede su mi opisani
baš kakvima ih ovde predstavljam,
i to na sasvim neočekivan način.
Mnogo godina ranije, dok sam patio od blagog slučaja "spisateljske groznice",
forme neurastenije česte među inteligencijom tog vremena,
odlučio sam da provedem mesec avgust
u banjskom gradu Nebelsbadu ispod Alpskog Sudetenvalca,
i iznajmio sam sobu u Grand Budapestu,
živopisnom, kitnjastom i nekada vrlo poštovanom zdanju.
Cenim da su neki među vama čuli za njega.
Nije bila sezona, a već tada uopšte nije bio u modi
i već je bio otpočeo svoj pad u otrcanost i kasnije rušenje.
Nas malo gostiju koje su imali smo brzo naučili da prepoznajemo jedni druge
kao jedine žive duše koje obitavaju u ogromnom zdanju,
mada ne verujem da su sklopljena ikakva poznanstva među nama
izuzev učtivih klimanja glavom dok smo se sretali u atrijumu,
arapskim kupkama,
i na vrhu Kolonade zabave.
Bili smo vrlo zatvorena družina, kako je izgledalo,
i, bez izuzetka,
usamljenička.
Možda kao ishod ove opšte tišine,
ustanovio sam neformalnu i šaljivu prisnost
s konsijeržom ovog hotela,
zapadnjakom znanim samo kao msje Jean,
koji je u isto vreme bio lenj, i, uistinu, više nego predusretljiv.
Cenim da ga nisu dobro plaćali.
Kako bilo, jedne večeri, dok sam se konsultovao sa msje Jeanom,
kao što mi je postala navika, primetio sam novo lice u našem društvu.
Nizak, postariji čovek, pametno obučen,
krajnje živahnog, inteligentnog lica
i odmah primetnim izrazom tuge.
Bio je, kao i mi ostali, sam, ali takođe moram reći
da je bio prvi koji mi se doimao duboko i odistinski usamljen.
Što je takođe simptom mog zdravstenog stanja.
Ko je ovaj zanimljivi starac? Raspitao sam se kod msje Jeana.
Začudio sam se videvši da ga je pitanje iznenadilo.
Zar ne znate? Upitao je. Zar ga ne prepoznajete?
Jeste delovao poznato.
To je g. Moustafa lično. Stigao je ranije jutros.
Ovo će ime bez sumnje biti poznato nešto iskusnijima među vama.
G. Zero Moustafa je nekada bio najbogatiji čovek u Zubrovki...
IMIGRANT NASLEDIO BOGATSTVO
...a još uvek je, uistinu, bio vlasnik Grand Budapesta.
Često dolazi i ostaje nedelju dana ili više,
najmanje tri puta godišnje, ali nikad u sezoni.
Msje Jean mi je pokazao da se približim. - Reći ću vam jednu tajnu.
Uzima jednokrevetnu spavaću sobu bez kupatila,
u zadnjem ćošku najvišeg sprata, koja je manja od teretnog lifta!
Znalo se da je Zero Moustafa kupio i stanovao
u nekim od najraskošnijih zamkova i palata na kontinentu.
Ali je ovde, u sopstvenom gotovo praznom hotelu,
živeo u prostorijama za sluge?
U tom trenutku se podigla zavesa na uzgrednu, privatnu dramu...
Sranje. - ...koja je zahtevala brzu i potpunu pažnju msje Jeana,
ali, iskreno, moju nije predugo zadržala.
Međutim, ova prevremena pauza u priči o neobičnom starcu
me je ostavila, kako se to već kaže,
"gespannt wie ein Flitzebogen,"
što će reći, krajnje radoznalog,
što me je držalo i tokom sledećeg jutra, sve dok,
na svoj misteriozan i krajnje pouzdan način,
sudbina opet nije intervenisala u moje ime.
Divim se vašem radu.
Pardon?
Rekoh, poznajem i divim se vašem sjajnom radu.
Najljubaznije vam zahvaljujem, gospodine.
Jeste li prozborili koju sa msje Jeanom
u vezi ostarelog vlasnika ovog zdanja?
Moram priznati da se jesam raspitao u vezi vas.
On je savršeno sposoban, dakako, msje Jean,
ali ne može se reći da je prva,
ili, iskreno, čak i druga klasa za jednog konsijerža.
Ali eto.
Vremena su se promenila.
Tople kupke su jako lepe.
U svom prvobitnom obliku jesu bile. To se nije dalo održavati, naravno.
Previše dekadentno za današnje ukuse.
Ali svejedno ga volim i dalje, ovu neodoljivu staru ruinu.
Kako se desilo da ste ga kupili, ako smem da pitam?
Grand Budapest.
Nisam.
Ako niste samo učtivi,
a morate mi reći ako se radi o tome,
ali ako vas to iskreno interesuje,
mogu li vas pozvati da večerate sa mnom,
i biće mi zadovoljstvo i, odista, privilegija da vam ispričam
svoju priču. Kakva već jeste.
Dve pečene patke s maslinama.
Zec, salata?
Pouilly-Jouvet iz '52, plus malo vina.
To bi trebalo da nam obezbedi dovoljno vremena,
ako bih počeo odmah. - Samo izvolite.
Počinje, kako to biva, s prethodnikom našeg zajedničkog prijatelja.
Voljenim prvobitnim konsijeržom Grand Budapesta.
Počinje, dakako, sa...
Glava prva: "MSJE GUSTAVE".
Odnesite sto do prozora. - Da, msje Gustave.
Odnesite poslužavnik na sto. - Odmah, msje Gustave.
Baš tamo. Jesu li ovi obrisani i blokirani?
Da, msje Gustave. - Spakuj ih u kutije za šešire.
Oberstdorf & Company? - Valjda, msje Gustave.
Drugi kofer. Kod koga su karte? - Kod mene, msje Gustave. - Daj mi ih.
Deluju u redu. Čekaj u ćošku.
Ne idem. - Pardon?
Ne idem. - Zašto ne?
Plašim se. - Čega?
Plašim se da je ovo poslednji put da se vidimo.
Ali zašto, pobogu?
Pa, ne mogu da ga pretočim u reči, ali osećam to.
Za ime božje, nema razloga da nas napuštaš ako...
Pođi sa mnom. - U jebeni Luc?
Molim te. - Daj mi ruku.
Nemaš čega da se plašiš. Uvek brineš pre puta.
Priznajem, izgleda da ovog puta patiš od akutnijeg napada.
Ali iskreno... dragi Bože. Šta to učini od noktiju?
Pardon? - Ovaj tragični lak.
Boja je skroz pogrešna. - Ne sviđa ti se?
Nije da mi se ne sviđa. Fizički mi je odbojan.
Možda će te ovo smiriti. - Šta? Ne recituj.
Samo slušaj reči. Pst. - Molim te, ne sada.
"Dok jednom lovih u plemenitoj sivoj, srednjovekovnoj borovoj šumi,"
"naiđoh na grob, kišom natopljen, hladnoćom očišćen, onosvetski,"
"natpisa davno iščezlog,"
"ali i dalje je njegovim setnim pukotinama..."
Hoćeš li zapaliti sveću za mene, molim te?
U sakristiji Svete Marije? - Iz ovih stopa ću se pobrinuti za to.
Zapamti, uvek sam s tobom.
Volim te. - I ja tebe.
Nije mala stvar osvojiti naklonost takve žene
već 19 uzastopnih sezona.
Da, gospodine. - Jako sam joj drag, znaš. - Da, gospodine.
Ali nikad je nisam video takvu. - Ne, gospodine.
Tresla se poput posranog psa.
Odista.
Trkni do katedrale Svete Marije u Bruknerplacu.
Kupi jednu poludugu sveću i uzmi kusur od četiri klubeka.
Zapali je u sakristiji, izusti kratku molitvu,
onda idi kod Mendla i donesi mi courtesan au chocolat.
Ako ti pretekne nešto novca, udeli ubogaljenom čistaču cipela.
Odmah, gospodine. - Čekaj.
Ko si ti? - Zero, gospodine.
Novi potrčko. - Zero, kažeš? - Da, gospodine.
Nikad nisam čuo za tebe, niti te video. Ko te je zaposlio?
G. Mosher, gospodine. - G. Mosher!
Da, msje Gustave? - Treba li da shvatim
da ste krišom zaposlili ovog mladića kao potrčka?
Angažovan je za probni period. Ako se vi slažete, dakako.
Moguće, da. Hvala vam, g. Mosher.
Nema na čemu, msje Gustave.
Sada ćemo te zvanično ispitati.
Da prvo odem da zapalim sveću, gospodine?
Šta? Ne.
Iskustvo? - Hotel Kinski, kuhinjski pomoćnik, šest meseci.
Hotel Berlitz, čistač, tri meseca.
Pre toga sam čistio tiganje... - Iskustvo: nula (zero).
Hvala vam, msje Gustave. - Ispravi kapu, Anatole.
Zadovoljstvo je moje, her Schneider.
Ovi nisu prihvatljivi. - Slažem se. - Obrazovanje?
Učio sam čitanje i pisanje.
Otpočeo sam osnovnu školu. Zamalo sam...
Obrazovanje: nula. - Sad je eksplodirala.
Dobro jutro, Cicero. Zovi vodoinstalatera!
Ovo popodne, msje Gustave? - Bez greške, frau Liebling.
Šta je ovo, majku mu? - Ne sada.
Porodica?
Nula.
Šest, Igore.
Zašto želiš da budeš potrčko?
Pa, ko ne bi, u Grand Budapestu, gospodine?
Ovo je institucija.
Vrlo dobro.
Hiljadu klubeka. - Bogo moj.
Jeste li vi nekad bili potrčko, gospodine?
Šta ti misliš? - Pa, valjda bi morali odnekle početi...
Idi upali prokletu sveću. - Da, gospodine.
MESEC DANA KASNIJE I tako je moj život počeo.
Mlađi potrčko na obuci, hotel Grand Budapest,
pod striktnom komandom msje Gustavea H.
Postao sam njegov učenik, a on moj vaspitač i staratelj.
Šta je potrčko?
Potrčko je potpuno neprimetan, a opet uvek na vidiku.
Potrčko se seća šta ljudi mrze.
Potrčko naslućuje klijentove potrebe
pre nego što su potrebe potrebne.
Potrčko je, iznad svega, više nego diskretan.
Naši gosti znaju da će njihove najveće tajne,
od kojih su neke, iskreno, prilično neprikladne, otići s nama u grob.
Zato drži usta zatvorenim, Zero. - Da, gospodine.
To je sve za sada.
Počeo sam da shvatam da je mnogo
najcenjenijih i najistaknutijih gostiju dolazilo u hotel zbog njega.
To je delovalo kao ključni deo njegovih dužnosti,
ali ja verujem da mu je to bilo i zadovoljstvo.
Uslovi su uvek bili isti.
Morali su biti bogati, stari,
nesigurni, tašti,
površni, plavokosi,
zahtevni.
Zašto plavokosi?
Jer su svi bili takvi.
On je, uzgred, bio najparfemisaniji čovek koga sam ikad sreo.
Miris je najavljivao njegov dolazak iz velike daljine,
i opstajao mnogo minuta pošto bi otišao.
Radio sam šest dana svake nedelje plus pola dana nedeljom,
od 5 ujutru do tik posle ponoći.
Naši obroci su bili mali ali česti, za snagu.
Dva doručka, dva ručka i kasna zakuska.
Msje Gustave je takođe čitao noćnu propoved.
Bezobrazluk je samo izraz straha.
Ljudi se plaše da neće dobiti ono što žele.
Najstrašnijoj i najneprivlačnijoj osobi samo treba da bude voljena,
i otvoriće se poput cveta.
Što me podseti na stih,
"Slikareva kičica dodirnu započeto lice"
"po krajevima čilih brčića"
"i rumenilom prvih boja ispuni njen beživotni obraz životom."
On sam bi večerao u svojoj sobi.
Identitet vlasnika hotela bio je misterija za sve.
Svakog meseca bi stigao njegov izaslanik, znan kao Pomoćnik Kovacs,
da pregleda knjige i prenese poruke
u ime misterioznog vlasnika.
Tom prilikom bi msje Gustave i naš poslovni menadžer,
her Becker, privatno pričali s njim iznad recepcije.
Negde u to vreme sam upoznao Agathu,
ali nećemo o tome.
Glava druga: "MADAM C.V.D.u.T."
NE UZNEMIRAVAJ
Šta hoćeš? - Gledajte.
HOĆE LI BITI RATA? Tenkovi na granici.
BOGATA GROFICA NAĐENA MRTVA U BUDOARU - Bože dragi.
Jako mi je žao, gospodine. - Moramo do nje. - Moramo?
Tout de suite. Potreban sam joj, a ti si meni, da mi nosiš torbe i to.
Koliko se brzo pakuješ? - Pet minuta. - Hajde.
I ponesi bocu Pouilly-Jouveta iz '26 u kofi leda s dve čaše
da ne bi morali da pijemo pišaćku koju služe u vagon-restoranu.
Krivim sebe.
Pokušala je da mi kaže da je predosetila ovo. Nisam je slušao.
Ceo Luc će biti odeven u crno, sem njene rođene grozne dece
kojih se gadila i nije mogla ni da ih pozdravi.
Oni ima da plešu kao cigani.
U životu nema smisla raditi bilo šta,
jer je sve gotovo dok trepneš.
I sledeće što znaš, eto ti rigor mortisa.
O, kako dobri umiru mladi.
Uz malo sreće, ostavila je par klubeka svom starom prijatelju,
ali nikad ne znaš dok se mastilo na umrlici ne osuši.
Bila je dinamit u krevetu, inače.
Imala je 84 godine, msje Gustave.
Imao sam i starije. Kad si mlad, sve je file biftek,
ali kako godine prolaze, moraš preći na jeftinije meso,
što meni ne smeta, jer volim takvo.
Pikantnije je, bar tako kažu.
Zašto stajemo u polju ječma?
19. oktobar Zatvaranje granice.
Zdravo, dobri ljudi. - Dokumenta, molim.
Sa zadovoljstvom.
Portret nije previše laskav, bojim se.
Nekad su me držali za velikog lepotana.
Od čega je "F" skraćeno? Fritz? Franz?
Franz. - Znao sam!
Gle kako se namrgodio.
To je putujuća viza s radničkim statusom trećeg nivoa, Franz, dušo.
On je sa mnom.
Izađite, molim.
Samo trenutak. Sedi, Zero. Njegove isprave su u redu.
Lično sam ih proverio s Biroom rada i službe.
Ne možete ga uhapsiti zato što je prokleti imigrant.
Nije uradio ništa pogrešno.
Stani, proklet bio!
Nema veze, msje Gustave! Pustite ih! - Jao! To boli!
Vi prljavi, prokleti, fašistički govnari!
Mičite ruke s mog potrčka!
U čemu je problem? - Ovo je nečuveno.
Mladić radi za mene u hotelu Grand Budapest u Nebelsbadu.
Msje Gustave?
Zovem se Henckels.
Ja sam sin doktora i gđe Wolfgang Henckels-Bergersdofer.
Sećate li me se?
Znam tačno ko si ti. Zapanjujuće. Ti si mali Albert.
Jako me je sramota. Pustite ih.
Pustite ih!
Vaš kolega je bez države. Moraće da se prijavi za specijalnu dozvolu za put,
koja bi u ovom trenutku mogla biti jako teška za nabaviti.
Uzmite ovo.
Privremena je, ali bojim se da je to najbolje što mogu.
A kako je tvoja divna majka?
Vrlo dobro, hvala. - Obožavam je.
Pozdravi je. - Hoću.
Tvoj saputnik je bio vrlo ljubazan prema meni kad sam bio usamljeni dečak.
Moji ljudi i ja se izvinjavamo što smo vas uznemirili.
Oprostite, gospodine.
Vidiš? Još postoje slabi tragovi civilizacije
preostali u ovoj varvarskoj klanici nekada poznatoj kao čovečanstvo.
Odista, mi upravo to i nudimo u našoj skromnoj, smernoj, nebitnoj...
Ma, jebeš ga.
ŠLOS LUC.
Gde je, Clotilde? Odvedi me k njoj.
Divno izgledaš, draga. Stvarno. Uradili su veličanstven posao.
Ne znam kakvu su to kremu stavili na tebe u mrtvačnici,
ali želim malo. Iskreno, godinama nisi izgledala bolje.
Izgledaš kao da si živa.
Ipak si sredila to. Savršeni su.
Clotilde? - Oui, msje Gustave?
Čašu hladne vode bez leda, molim te.
U redu, onda. Neću dugo, draga.
Sprovedeni smo kroz zelena, vunom obložena vrata,
niz uski hodnik za poslugu, pa u batlerovu ostavu.
Trenutak kasnije, vrata kuhinje su se otvorila
i oniži sluga obučen u belo je uleteo u sobu.
Nikad nisam zaboravio pogled na licu tog čoveka.
Ma šta se to dešava?
Ja, lično, nisam zakoračio u ovakvu kuću u svom životu.
Razumeo sam jako malo od događaja koji će slediti.
Ali, kako sam posle izvesnog vremena shvatio,
kada je reč o sudbini ogromnog bogatstva,
ljudska pohlepa se širi poput otrova u krvotoku.
Ujaci, nećaci, rođaci,
rodbina sve slabijih veza s pokojnicom.
Staričina najdalja familija je dolazila sa svih strana.
Kao vođu ovog skupa, u naletu zapanjujuće slučajnosti,
otkrili smo našeg Pomoćnika Kovacsa,
koji je i sam bio bitan advokat, dabome.
On je bio izvršitelj volje mrtve udovice.
Ovo je poslednja volja i testament madam D.
Sastoji se od okvirne tontine
sačinjene pre smrti njenog muža pre 46 godina,
u kombinaciji sa 635 amandmana,
beleški, ispravki i liste želja
izvršenih tokom sledećih decenija.
Konačna zakonitost ovoga zahteva dalju analizu,
ali mišljenje je ove službe da je madam D. imala nameru
da kontrola najvećeg dela njenog imanja
bude prebačena, odmah, njenom sinu Dmitriju,
uz posebne isplate njegovim sestrama,
Margueriti, Laetiziji i Carolini,
uz manje poklone za razne članove šire familije
imenovanima u listi primalaca koju ću razjasniti u dogledno vreme.
Međutim.
Dodatni kodicil,
koji mi je isporučen poštom baš ovog jutra,
i, po svemu sudeći, poslat od strane madam D.
Tokom poslednjih sati njenog života, sadrži amandman originalnog certifikata,
koji ću vam, kako zakon nalaže, sada pročitati.
Autentičnost ovog dokumenta još nije potvrđena od strane sudije,
pa bih zamolio sve stranke da se strpe i suzdrže od komentara
dok ne budemo u stanju da završimo našu istragu.
"Mom cenjenom prijatelju koji me je tešio u poznom dobu"
"i doneo sunce u život jedne starice"
"koja je mislila da više nikad neće biti srećna,"
"msje Gustaveu H,"
"zaveštavam, darujem i ostavljam, bez ikakvog oporezivanja,"
"i s punim i apsolutnim povereničkim pravima,"
"sliku znanu kao Dečak s jabukom, od Johannesa van Hoytla..."
Ne mogu da verujem. - "...mlađeg..." - Molim?
"...koja nam je pružila toliko zadovoljstva."
Van Hoytl? - Bez poreza? - Zar se to može?
Ko je Gustave H?
Plašim se da sam to ja, dušo.
Ta jebena pederčina!
On je konsijerž. Šta ćeš ti ovde?
Došao sam da odam poštu velikoj ženi koju sam voleo.
Ovaj čovek je uljez u mom domu! - Još nije tvoj, Dmitri.
Tek kad testament bude potvrđen će sva prava...
Nećeš dobiti Dečaka s jabukom, ti prokleti peško!
Kako bi trebalo da se osećam zbog toga?
Zovite policiju. Tužićemo ga.
Ovaj kriminalac je mučio moju porodicu skoro 20 godina.
On je nemilosrdni avanturista i prevarant
koji iskorišćava mentalno slabe, bolesne starice,
a verovatno ih i jebe!
Ja sve svoje prijatelje vodim u krevet.
Gde je Celine?
Šta? Mrtva je. Čitamo njen testament.
Da, da, naravno.
Saznam li da si ikad pipnuo telo moje majke,
žive ili mrtve, tako mi Boga, zaklaću te! Čuješ li me?
Mislio sam da bi trebalo da budem jebena pederčina.
I jesi, ali si biseksualac. - Promenimo temu.
Odlazim.
Ta slika, Dečak s jabukom, neprocenjiva je. Razumeš?
Čestitam, msje Gustave! - Boriće se sa mnom za prokletinju.
Je li vrlo lepa? - Neopisiva.
"Čak i najdarovitiji bard rimom može dočarati"
"samo nedostatak nje i sve ono što nije!"
"Jezikom svojim..." - Mogu li je videti?
Ne vidim zašto ne.
Ovo je van Hoytlovo izvrsno viđenje
divnog dečaka na rubu muškosti.
Plavokos, uglađen. Koža bela kao to mleko.
Savršeno poreklo.
Jedna od poslednjih u privatnom vlasništvu, i bez sumnje najbolja.
Remek-delo. Ovo ostalo sranje je bezvredno đubre.
POVERLJIVO
Šta si ono hteo da mi kažeš? Ranije?
Radije ne bih o tome sada.
Piši mi sutra. Stanica Lucban!
Nikad se neću rastati od nje.
Podsećala ju je na mene. Mene će podsećati na nju. Zauvek.
Umreću s ovom slikom iznad svog kreveta.
Primećuješ sličnost?
A, da.
Zapravo, trebalo bi da je prodamo.
Što pre to bolje, u slučaju da probaju da je povrate.
Plus, nešto kod onih poludelih pešadinaca u vozu...
Ovo bi mogao biti ozbiljan rat i duga suša u hotelskom poslu.
Šta znaš, koliko sutra bi nas mogli nakrcati.
Hajde da sklopimo svečani krvni pakt.
Kontaktiraćemo crnu berzu i utopiti Dečaka s jabukom do kraja nedelje,
pa napuštamo zemlju i skrivamo se negde na Maltežanskoj rivijeri,
dok nevolja ne prođe, i nastavljamo s poslom.
U zamenu za tvoju pomoć, odanost i usluge kao mog ličnog sluge,
obećavam ti 1,5% neto prodajne cene.
1,5? - Plus smeštaj.
Možemo li se naći na 10? - 10? Šališ se?
To je više nego što bih platio samom dileru,
a ti ne bi znao razliku između kiaroskura i kivija.
Ne, 1,5 je u redu. Ali znaš šta,
ako ja prvi umrem, a svakako hoću, ti ćeš mi biti jedini naslednik.
Nije neka para, samo komplet češljeva od slonovače
i moja biblioteka romantične poezije, ali kad dođe vreme, biće tvoji,
zajedno sa svime što ne budemo potrošili na kurve i viski.
Ovo je naš svečani dogovor.
Sačiniću ga odmah.
Ja, msje Gustave H, relativno zdravog uma i tela,
ovog dana, 19. oktobra, godine našeg Gospoda 1932...
Nikad mi nije rekao odakle je poticao.
Ja ga nikad nisam pitao za porodicu.
Izvinite.
Policija je ovde. Pitali su za vas.
Reci im da stižem.
U redu.
Jesu li te nekad ispitivale vlasti?
Da, jednom me je uhapsila i mučila pobunjenička milicija
nakon pustinjskog ustanka. - Onda znaš kako ide. Tišina. - Dabome.
U životu nisi čuo za reč "van Hoytl". Dobro, idemo.
Kako vas možemo uslužiti, gospodo? A, inspektore Henckels.
Naredbom komesara policije provincije Zubrovka,
ovim vas lišavam slobode zbog ubistva
madam Celine Villeneuve Desgoffe-und-Taxis.
Znao sam da je nešto sumnjivo. Nikad nismo saznali uzrok smrti.
Ubijena je, a vi mislite da sam ja to uradio.
Hej!
Stani!
Glava treća: "KONTROLNA TAČKA 19 LOGOR ZA KRIVIČNE OSUĐENIKE".
NEDELJU DANA KASNIJE U iščekivanju suđenja
Šta se desilo?
Desilo se, dragi moj Zero, da sam na mrtvo ime pretukao
jednog slinavog malog nesoja po imenu Pinky Bandinski
koji je sebi dozvolio da pomene moju muškost,
jer ako smo išta naučili iz jeftinih stripova,
to je da se, kad se nađeš na ovakvom mestu,
ne smeš ponašati kao sisica. Moraš se dokazati već prvog dana.
Moraš zadobiti njihovo poštovanje.
Da samo vidiš njegovu ružnu njušku od jutros.
Zapravo smo postali dragi prijatelji. Upoznaćeš ga, nadam se.
Dakle. Pričao si s Kovacsom? - Video sam ga sinoć, u tajnosti.
Morao sam da se zakunem na Bibliji da nikome neću reći.
I vi bi trebalo. - Posle ću.
Sluti da ste nevini. - Pa dabome.
Za šta sam optužen?
U rano jutro nakon večeri 19. oktobra,
osoba dobro poznata osoblju, jedan msje Gustave H,
stigao je u rezidenciju Desgoffe-und-Taxis u Lucu,
i ušao kroz sokak za poslugu,
ne otkrivši svoje prisustvo, a zatim nastavio
pomoćnim stepeništem i hodnikom za sluge,
da bi se obreo u privatnim odajama madam D.
Nema dokaza koji ukazuju da li je ova poseta
bila unapred dogovorena s njom ili nije.
Sledećeg jutra, madam D. je nađena mrtva od trovanja strihninom.
Msje Gustave više nije bio viđen na imanju,
sve do, dabome, 24 sata kasnije.
Identitet njegovih optužilaca je jasan iz ovog overenog svedočanstva.
U njih spadaju, u suštini, svi članovi šire familije,
ali ključni svedok koji je zapravo navodno video događaje u pitanju
je izgleda pobegao nadležnim vlastima.
Trenutno nije poznato gde je, ali nadležne vlasti tragaju za njim.
O kome se radi?
Serge? - Plašim se da je tako.
Mala bitanga.
Ne, ne verujem u to. Smestili su mu.
Bačen sam u zmijsko gnezdo. - Imate li alibi?
Jasno, ali oženjena je za vojvodu od Vestfalije.
Ne želim da joj se ime vuče kroz ceo ovaj cirkus.
Možda vam je život u pitanju. - Znam,
ali kučka je umakla.
Već se ukrcala na Kraljicu Nasstasju, na pola puta ka Holandskoj Tanganjiki.
Ne predajte se.
Detalji ove zavere,
sada naširoko poznati,
su nam u to vreme bile nemogući za shvatiti.
Tražim Sergea X,
mladića u službi mog poslodavca,
iz porodice Desgoffe-und-Taxis iz Šlos Luca.
Da, gospodine? - Vi ste mu sestra?
Da, gospodine. - Jeste li ga videli skoro?
Ne, gospodine. - Ne, gospodine?
Ne, gospodine.
Moram ga naći iz ovih stopa, za njegovo dobro,
kao i dobro svih drugih.
Ako se pojavi...
Da, gospodine? - Recite mu da Jopling kaže,
"Dođi kući."
Ali jedno je bilo sigurno,
Desgoffe-und-Taxis su bili veoma moćna porodica,
a vreme nije radilo za nas.
Pismo od msje Gustavea. Zero.
Želite da...? - Pročitaj ga.
"Moje drage i verne kolege,"
mnogo mi nedostajete dok pišem iz kandži
mog nesrećnog i apsurdnog zarobljeništva.
Dok opet ne budem hodao među vama kao slobodan čovek,
Grand Budapest ostaje u vašim rukama,
kao i njegova besprekorna reputacija.
Održavajte ga čistim i veličajte ga.
Obratite posebnu pažnju i na najsitniji detalj
kao da vas nadgledam poput sokola
s konjskim bičem u svojim kandžama, jer to i radim.
Otkrijem li bilo kakve propuste tokom mog odsustva,
obećavam vam brzu i nemilosrdnu pravdu.
Velika i plemenita kuća vam je podarena na čuvanje.
Recite Zeru ako vidite nešto sumnjivo.
"Vaš odani msje Gustave."
Ima i pesma, ali možda bi valjalo početi sa supom,
s obzirom da ima 46 strofa.
"Vlažni, crni pepeo kvasi prljavštinu gnezda pacova tamnog izmeta"
"mešajući se s gustim mirisom trulog drveta,"
"dok se lagana pesma uličnog mangupa..."
Nikad nisam verovao tom batleru.
Previše je pošten. - Previše pošten, kažeš?
Da, pa, bilo kako bilo, nađi ga brzo i budi kratak.
Zatvorenici, mogu li vas ponuditi tanjirom kaše?
Ne? Niko? Ti s veoma velikim ožiljkom na licu?
Hajde, probaj. Jutros je zapravo prilično topla i okrepljujuća.
Fali joj malčice soli.
Prijatan dan.
Kaša, gospodo? Ima li zainteresovanih?
Kako hoćete.
Hajde, ustajte. Brzo, brzo.
Dobro jutro, Pinky.
Opet Mendl? - Upravo.
Kod koga je grlorez?
Nije s ovog sveta. - Mendl je najbolji.
Pa, nazad na posao. - Msje Gustave?
Da?
Momci i ja smo popričali.
Svi se slažemo da nisi neka tetka.
Pa, ne mogu baš reći da se slažem s tim,
ali drago mi je što tako mislite. - Sad si jedan od nas.
Pa to je prosto divno.
Hvala ti, dragi Pinky. Hvala, Günthere. Hvala, Vuče.
Još nešto?
Reci mu, Ludwiže.
Kontrolna tačka 19 nije nikakva smejurija.
Imaš široke metalne rešetke na svim vratima, ventilima i prozorima.
Imaš 72 stražara na spratu i još 16 u kulama.
Imaš pad od sto metara u šanac pun krokodila.
Ali, kao i oni najbolji, ima slabu tačku,
koja u ovom slučaju ima formu manjkave kanalizacije
opstale iz vremena prvobitnog kamenog utvrđenja,
još iz srednjeg veka.
Sad, niko ne tvrdi da se radi o šetnji niz aveniju s drvoredom
sa finom gospođicom i belom pudlicom,
ali to je ono što bi se dalo nazvati slabošću,
a od toga živimo.
Gledajte.
Ko je ovo nacrtao? - Kako to misliš, ko? Ja sam.
Vrlo dobro. Imaš divnu liniju, Ludwig.
Vidi se veliki umetnički talenat.
Pitanje, kako nameravate da probijete ovaj najniži sloj?
To je 60 centimetera armiranog granitnog zida, ne?
Ako bi kopali grlorezom, cenim da bi nam trebalo
tri do šest meseci neprestanog posla,
tokom kog će vremena nekoliko naših članova biti pogubljeni.
Sad ste uboli gde treba, g. Gustave.
Imamo lažna dokumenta, polovnu uličnu odeću,
lestvice napravljene od štapova i posteljine,
ali potrebne su nam alatke za kopanje,
do kojih nije baš lako doći u zatočeništvu.
U tom trenutku,
starac je zaćutao i odgurnuo svoj jagnjeći but.
Oči su mu se ispraznile poput dva kamena.
Videlo se da je bio ožalošćen.
Nije vam dobro, g. Moustafa? Konačno sam ga pitao.
Pobogu, ne. Rekao je.
Samo ne znam kako da nastavim.
Plakao je. - Vidite, nikad ne pričam o Agathi,
jer ni na samu pomisao na njeno ime
ne uspevam da obuzdam svoje emocije.
Pa, valjda mi nema druge.
Vidite, ona nas je spasila.
Na našem trećem zvaničnom sastanku, pitao sam je
da mi bude žena i pristala je. MESEC DANA RANIJE.
Hoćeš li se udati za mene? - Hoću.
Nas dvoje zajedno nismo imali ni 50 klubeka.
Niko nije znao, naravno, ali opet, koga bi bilo briga?
Oboje smo bili potpuno sami na svetu,
i mnogo smo voleli jedno drugo.
Evo. - Hvala. - Knjiga. - Vidim.
Romantična poezija, prvi tom. Msje Gustave ju je preporučio.
I ja imam jednu kopiju kući. Valjda sam upropastio iznenađenje.
Svejedno ću je otvoriti. - Važi.
Pročitaj posvetu.
"Za moju najdražu, ljubljenu, cenjenu, voljenu Agathu,"
"koju obožavam. S poštovanjem, pažnjom, divljenjem,"
"poljupcima, zahvalnošću, najboljim željama i ljubavlju,"
"od Z za A."
Msje Gustave je insistirao na brzom i temeljnom ispitivanju...
Kako je mila. Baš je mila.
...tokom kojeg je Agathi poklonio porcelansku ogrlicu
i 60 pojedinačno umotanih belih lala
u kutiji veličine dečjeg kovčega.
Nije pošteno. - Pardon?
Zašto se duri? - Moja je devojka. Ne možete joj tek tako kupovati stvari.
Ja samo ispitujem ovu viziju ljupkosti zbog tebe.
Nikad ne budi ljubomoran u životu, Zero, ni na trenutak.
Flertuje li s tobom?
Da. - Podržavam ovu vezu.
Agatha, lepoto moja, vrati se svom voljenom.
Uskoro smo saznali... - Blagosloveni bili, oboje.
...da ne samo što je Agatha bila neizmerno vešta
s paletnim nožem i ukrasima od fila...
Mendl. - Hajde.
...takođe je bila i veoma hrabra.
Verujem da se rodila takva.
Nešto nedostaje.
Krucijalni dokument. Ili zagubljen, ili, moguće, uništen.
Ne znam šta sadrži, ne znam šta predstavlja,
ne znam šta je,
ali njegovi tragovi i senke su svuda.
Sad, ne bih da vas uznemiravam, i ne očekujem neku bitniju promenu
u sudijinoj konačnoj odluci vis-a-vis vašeg nasleđa,
ali, pogotovo kad se u obzir uzmu okolnosti smrti,
kao i nestanak ključnog svedoka u slučaju ubistva, Sergea X,
predlažem da čim pre odnesemo ovu stvar
na uvid opštinskom inspektoru
da ne bi bilo apsolutno nikakve sumnje
da će biti nepravilnosti u budućnosti.
U redu? - Nije u redu.
Nije u redu? - Nije u redu.
Mogu li te pitati nešto, Vilmose? - Da, Dmitri?
Za koga radiš? - Kako, molim?
Za koga radiš? Mislio sam da bi ti trebalo da budeš naš advokat.
Pa, zapravo, ja sam izvršitelj volje.
U ovoj naročitoj situaciji, predstavljam preminulu.
Ma je li? - Da. Provizija za moje troškove je bila uključena u...
Samo završi to i ne talasaj.
U redu?
Ja sam advokat. Dužan sam da nastavim poštujući zakon.
Nije u redu.
Ovo smrdi, sestre.
Je li on to upravo bacio moju mačku kroz prozor?
Ne bih rekla. - Ne. Je li? - Jopling?
U redu.
Ima nešto što ti nisam rekao, Agatha.
U redu. - Ukrali smo sliku.
Vrlo je vredna, možda i pet miliona klubeka.
Ne znam je li iko uopšte primetio da je nema,
ali ako mi se nešto desi... - Ti kradeš umetnine?
Jednu sliku. Uglavnom, treba videti kako ćeš se snaći.
Sakrij ovo. Šifrovano je i možda će ti trebati lupa za čitanje,
ali piše tačno gde i kako naći Dečaka s jabukom.
Ne pristaj na manje od pola maloprodajne cene. Takođe...
Zero, ja radim u pekari. - Ti spremaš peciva.
Nisam paravan, ako se tako kaže. Ne trgujem ukradenom imovinom.
Nisam se dobro izrazio. Zaveštala mu je to.
Spavaj.
Da, her Mendl.
Sakrij ovo. - Ne.
Dobro, ali svejedno ga uzmi.
GARDEROBA: persijska mačka (uginula)
sledeća stanica: MUZEJ UMETNOSTI.
MUZEJ SE ZATVARA ZA 15 MINUTA.
ZABRANJEN ULAZ.
Sledećeg jutra, her Becker je primio neobičan
izveštaj u poslednji čas iz kancelarije Pomoćnika Kovacsa,
u kojem je odlagao njihov ugovoreni sastanak,
do daljnjeg.
3 DANA KASNIJE.
Tutanj.
KUHINJA.
Otkud vi napolju? - Začepi, jebote.
Ovi ljudi pokušavaju da pobegnu.
Šta nije u redu s tobom, drukaro prokleta?
Straža! Straža!
To si ti. Hvala ti. Hvala ti, dragi, dobri čoveče.
STRAŽARSKA SPAVAONICA.
Dobro.
Da kažemo da je nerešeno.
Dobro veče.
Da vas upoznam. Pinky, Vuče, Ludwiže, ovo je divni Zero.
Günther je ubijen u katakombama.
Pa, momci, ko zna kad ćemo se ponovo sresti, ali ako jednom...
Stani.
Nema vremena za čavrljanje.
Čuvajte se, g. Gustave.
Srećno, mali!
Kojim putem do sigurne kuće? - Nisam mogao da je nađem.
Nema bezbedne kuće? Stvarno? Ostavljeni smo sami sebi?
Plašim se da je tako. Raspitao sam se, ali...
Razumem. Previše rizično. Moraćemo da improvizujemo, valjda.
Daj da se prerušimo.
Već smo prerušeni. - Nismo.
Rekli smo veštački brkovi i lažni nosevi i tako to.
Nisi ih poneo? - Mislio sam da ih puštate.
A i ne bi delovalo realistično, zar ne?
Ne, kad se odrade kako valja, savršeno su uverljivi.
Ali shvatam na šta misliš. Neka bude.
Prsni me L'air de Panacheom koji put, molim te.
Ne možeš me ni isprskati? - Zaboravio sam L'air de Panache.
Pa stvarno, zaboravio si L'air de Panache?
Ne mogu da verujem. Kako si mogao?
Bio sam u zatvoru, Zero. Znaš li koliko je ovo ponižavajuće?
Bazdim.
Pa to je prosto veličanstveno, nije li?
Valjda se ovako nešto očekuje u... odakle si ti ono beše?
Ak Salim al-Džabat. - Upravo.
Valjda se ovako nešto očekuje tamo u Ak Salim al-Džabatu,
gde se za bogatstvo smatra hrpa prljavih tepiha i izglednela koza,
a ljudi spavaju u šatorima i hrane se palmama i skarabejima,
ali ja te nisam tako učio!
Šta li te je obuzelo da napustiš domovinu gde vrlo očigledno pripadaš
i pređeš neizrecive milje da bi postao siromašni imigrant
u prefinjenom, pažljivo kultivisanom društvu
kojem je, da budem iskren, sasvim dobro išlo i bez tebe?
Rat.
Kako, molim? - Pa, vidite, moj otac je ubijen,
a ostatak moje porodice je pogubio streljački vod.
Selo je spaljeno do temelja, a oni koji su preživeli
su bili prinuđeni da pobegnu.
Otišao sam zbog rata.
Tako. Ti mu onda, zapravo, više dođeš kao izbeglica?
Odista. - Dakle.
Cenim da je bolje da povučem sve što sam upravo rekao.
Kakav sam ja nesrećni idiot. Patetična budala.
Prokleti, sebični skot.
Ovo je sramota, i ispod standarda Grand Budapesta.
Izvinjavam se u ime hotela.
Niste vi krivi, bili ste uznemireni jer sam zaboravio parfem.
Ne opravdavaj me. Dugujem ti svoj život.
Ti si mi drag prijatelj i štićenik i vrlo sam ponosan na tebe.
To moraš znati.
Tako mi je žao, Zero.
Mi smo braća.
Kako je naša draga Agatha?
"Beše prvo svetlo kad joj videh lice u vresu,"
"stoga se vraćah, svakoga dana, očaran,"
"i mada mi je sirće topilo srce, nikad..."
Vrlo dobro. Zaustaviću te tu jer se oglasio alarm,
ali zapamti gde smo stali jer insistiram da završiš docnije.
Hoću barikade na svakoj raskrsnici 50 km odavde.
Hoću blokadu šina na svakoj železničkoj stanici 100 km odavde.
Hoću 50 ljudi i 10 kerova spremnih za pet minuta.
Pretražićemo svaku pekaru, restoran, pivaru,
a pogotovo svaki grand hotel od Augenzburga do Zilčbruka.
Ovi ljudi su opasni, profesionalni kriminalci.
Pa, bar trojica njih.
Ko ste vi?
Šta ćete ovde? Civilnom osoblju nije dozvoljen pristup.
Ovo je vojna istraga. - Ovo je g. Jopling, gospodine.
Majka njegovog poslodavca je jedna od žrtvi...
Umukni.
Radite za porodicu Desgoffe-und-Taxis?
Jeste li svesni ubistva Pomoćnika Vilmosa Kovacsa 23. oktobra?
Svestan sam njegovog nestanka.
Njegovo telo je nađeno utrpano u sarkofag iza ostave
u muzeju umetnosti kasno sinoć.
Sa četiri prsta manjka.
Šta znate o tome? - Ništa.
Ispratite g. Joplinga.
Mendl.
Operatoru, dajte mi Ekscelzior Palatu u Baden-Jurgenu
na njihov račun, molim vas. Nemamo izbora. To mu je to.
Sačekaću, hvala. To nam je jedina nada.
Inače ne bi trebalo da ti kažem ni da postoji.
Ne moram ti reći da nikad nikome ne izustiš ni reč o ovome.
Kuneš li se? - Naravno. Šta je to, zapravo? - Ne smem ti reći.
Kako neko dospe do sedišta u prvom redu
za premijeru u Opera Toscani samo dan pre toga?
Kako neko ugovori privatno razgledanje
kolekcije tapiserija u Kraljevskoj galeriji?
Kako neko obezbedi sto u ćošku u Chez Dominiqueu u utorak?
Ivane, dušo, Gustave je. Zdravo.
Pa, bio sam do pre nekih pet minuta.
Sami smo odlučili da se počistimo, ako znaš na šta mislim.
Pa, kroz kanalizaciju, kad već pitaš. Upravo.
Čuj, Ivane, izvini što te prekidam, ali u gadnom smo sosu.
Ovo je zvanična molba.
Formalno tražim specijalne usluge...
Glava četvrta: "DRUŠTVO UKRŠTENIH KLJUČEVA".
Nazvaću te, Gustave. Da. Ostani tu.
Izvinite, molim vas. Preferirate da odete peške?
Mi smo upravo ovde. Vrlo je jednostavno.
Pravo niz planinu, pa levo.
Jojo, isprati gospodina.
Dajte mi msje Georgesa u Château Luxe, moliću.
Srećan ti rođendan.
Preuzmi. - Srećan rođendan, dragi...
Halo, Ivane?
Razumeo.
Dajte mi msje Dina u Palazzo Principessi, moliću.
Više, dovraga, više!
Preuzmi.
Msje Georges. - Više!
Tako. Iz ovih stopa.
Dajte mi msje Robina u l'Hotel Cote du Cap, moliću.
I dva, i tri.
Msje Robin. Imate poziv od msje Dina.
Preuzmi.
Jedan, dva, tri. - Reci, Dino.
Da, Dino. U redu, Dino.
Dajte mi msje Martina u Ritz Imperialu, moliću.
Previše soli.
Nedovoljno bibera.
Preuzmi.
Robine? Martin. - Previše soli.
Čuo sam.
Moguće. Dopusti da pozovem neke ljude.
Serge X, nestao. Pomoćnik Kovacs, takođe nestao.
Madam D, mrtva. Dečak s jabukom, ukraden, od strane nas.
Dmitri i Jopling, okrutni, hladnokrvni divljaci.
Gustave H, u bekstvu. Šta još?
Zero, zbunjen. - Zero, zbunjen, odista.
Klupko se zapetljava, kako već kažu.
Zašto, uzgred? Neka metafora za mačku?
Ne znam.
Upadajte!
Našli smo batlera.
Krije se u zabačenom podnožju blizu Gabelmeisterovog vrha.
Naš kontakt ga je ubedio da vas vidi sutra u podne
u opservatoriji na vrhu. Ne pričajte nikome. Sve će objasniti.
Vaš voz polazi za četiri i po minuta. Evo vaših karata.
Treća klasa? - Bila je prebukirana,
ali konduktor je nekad bio somelijer u starom Versaillesu.
Povukao je neke veze. Trebaće vam ove za vagon-restoran.
Još samo ovo.
L'air de Panache.
Imali su samo manju bočicu.
Moramo mu dati nešto kao simboličan gest.
Koliko novca imaš? - 42 klubeka i 3 markice.
Daj mi 25. Da.
Blagosloveni bili. - Molim vas.
Moram mu odati priznanje. - Isuse Hriste.
To nisam predvideo. Pa, šta nam je sledeći potez?
Pričaj s krivonogom sestrom još jednom. I ovog puta budi ubedljiv.
Prokleti kučkin sin.
"DEČAK S JABUKOM" redak i važan Van Hoytl.
Sve ti jebem!
Kakvo je sad ovo sranje?
Dečak s jabukom? - Mislila sam da si ga sakrio.
Tek si sad primetio? - Cenila sam da je kod poreznika.
Vi to mene zajebavate?!
Verujem da ju je uklonio msje Gustave.
Nisam ljut na Sergea. Ne možeš kriviti ljude
za njihovo manjkanje moralne snage.
On je prepadnuta, mala, plašljiva kukavica.
Nije on kriv za to, zar ne? - Ne znam. Zavisi.
Pa, to možeš reći za gotovo sve. "Zavisi." Jasno da zavisi.
Jasno da zavisi. Jasno da zavisi.
Da, valjda si u pravu. Jasno da zavisi.
Što ne znači da neću pridaviti malog pacova.
Mogu li je voditi, inače? Ceremoniju?
Sa zadovoljstvom. - Moram reći da nalazim devojku krajnje divnom.
Ravna kao daska, ogroman beleg u obliku Meksika preko pola lica,
satima se znoji u onoj sparnoj kuhinji
dok se Mendl - genije kakav jeste - naginje nad njom kao trapavi gorila.
Ali bez pogovora, bez greške,
uvek i konstantno je apsolutno očaravajuća.
Zašto?
Zbog svoje čistote.
I ona se divi vama, msje Gustave.
Zaista? - Dabome.
To je dobar znak, znaš. To znači da razume.
To je važno.
Ne flertujte s njom.
GLAVA LOKALNE DEVOJKE nađena u korpi za veš.
Brzojav je poslat i devojka ga je potpisala u 4:00.
Koverat je nađen pored tela, ali sadržaja nije bilo.
Međutim, telegrafska kancelarija uvek čuva kopiju trake 24 sata.
Evo je ovde. Kaže sledeće:
"Spakuj se stop Budi spremna na pokret u svakom trenutku stop."
"Skrovište je blizina Gabelmeisterovog vrha stop."
"Uništi ovu poruku mnogo te volim stop."
Gde je korpa?
ZABAČENO PODNOŽJE.
ZABAČENO PODNOŽJE blizu Gabelmeisterovog vrha.
Gde ste se zaputili, gospodine?
Skijanje? Sankanje? Planinarenje?
Tri klubeka.
Ekspresnom poštom sam se javio Agathi
s upustvima kako da stigne do predviđenog skloništa,
ciganskog karavana na putu van Nebelsbada,
dok smo msje Gustave i ja nastavili na istok, u Zubrovske Alpe,
ka našem visinskom sastanku s batlerom Sergeom X.
Kao predostrožnost, iskrcali smo se tiho,
u dvorištu tik do stanice.
L'air de Panache.
PODNE opservatorija na vrhu.
Pogled je fantastičan. To ću im priznati.
Slažem se.
"Često se kaže, nijedna padajuća pahuljica nije ravna,"
"svog čistog i savršenog oblika..." - Neko dolazi.
Jeste li vi msje Gustave iz hotela Grand Budapest u Nebelsbadu?
Uđite u sledeću kabinu žičare.
Jeste li vi msje Gustave iz hotela Grand Budapest u Nebelsbadu?
Zamenimo mesta.
Jeste li vi msje Gustave iz hotela Grand Budapest u Nebelsbadu?
Navucite ovo i pevajte.
Jeste li vi msje Gustave iz... - Da, dovraga.
Ispovedite se.
Nevin sam! - Hmm? Ne, ne.
Oprostite mi, msje Gustave. Nisam mislio da vas izdam.
Pretili su mi smrću, a sad su mi ubili jedinu porodicu.
Ne. Koga su sad ubili? - Moju dragu sestru.
Krivonogu devojku? - Da.
Govnari jedni! - Pokušao sam da te upozorim na početku.
Znam, dušo. Ostavimo to iza nas.
Ne bih te uvlačio u ovo, ali moram te pitati da kažeš istinu.
Očito si u žalosti... - Ima još nešto.
Dobro. - Što ti nisam rekao. - Znam, nastavi.
Ja sam bio zvanični svedok kad je madam D. pravila drugi testament
koji bi bio izvršen samo u slučaju njenog ubistva.
Drugi testament. - Tačno. - U slučaju da je smaknu? - Tačno.
Ali uništili su ga. - O, bogo. - Međutim.
Izvukao sam kopiju. - Drugu kopiju drugog testamenta?
Tačno.
Pa šta kaže? Gde je? Šta je ovo, majku mu?
Ne drži nas u neizvesnosti, ovo je potpuni jebeni košmar!
Samo nam reci šta se dešava, jebiga!
Serge? Serge?
Serge!
Tako mi svega, zadavili su jadnička.
Hajde! Idemo!
Šta ćemo ako ga uhvatimo? - Ne znam.
Čovek je ubilački psihopata. Zaustavi nas.
Ne mogu! Jedva upravljam!
Gabelmeisterov vrh ZIMSKE IGRE.
Ti bolesni, patetični čudaku. Mrzim te.
"'Ako ovde mi je kraj, zbogom!' povika ranjeni mali frulaš,"
"dok muskete praskaše i seljaci grmeše 'Ura!'"
"i bedemi padaše."
"'Bojim se se da ovo zadnji mi je dah!' reče on..."
Jebem ti! Sredio si ga!
Svaka čast, Zero!
Gustave H! Ti si begunac od pravde!
Predaj se kako dolikuje i lično ti jemčim
da ćemo pošteno postupiti s tobom. Ne pokušavaj da pobegneš!
Šta mislite? - Ne znam. Radije bih skočio s ove litice
nego se vratio u jebeni zatvor.
Ja kažem da ukrademo manijakov motocikl, odemo po Agathu,
uzmemo Dečaka s jabukom i najzad krenemo ka Maltežanskoj rivijeri.
Vrlo dobro! Stvarno si izvanredan, Zero. Hvala ti.
Trenutak ćutanja u čast revnosnog sluge
nasilno ubijenog tokom izvođenja svojih dužnosti.
Zbogom, Serge.
Dobro, idemo.
Glava peta: "DRUGA KOPIJA DRUGOG TESTAMENTA".
Rat je počeo u ponoć.
Fajfelstad je pao do ručka pod teškom artiljerijom
i 10 bataljona je navalilo preko dugačke zapadne granice.
Visoka komanda je stigla do Nebelsbada.
24 SATA KASNIJE.
Pozdravi od her Mendla, za izvršni štab.
General Stieglitz traži sobu s pogledom na baštu i dodatnim krevetom.
Stavićemo ga u apartman "Duke Leopold".
Telegram iz kancelarije ministra Woronieckog.
Dolazi dan ranije. Sobe 401-2-3.
Javi Taktičkoj logistici da će biti u standardnoj dvokrevetnoj
na trećem spratu. - Trebaće im više prostora.
Početak kraja kraja početka je počeo.
Tužno finale svirano falšem na polomljenom salunskom klaviru
na periferiji zaboravljenog grada duhova.
Radije ne bih bio svedok ovakvom svetogrđu. - Ni ja.
Grand Budapest je postao vojnička kasarna.
Više nikada neću preći njegov prag dok sam živ.
Ni ja. - Nikad viš...
Zapravo, mislim da ćemo sad ipak preći taj prag.
Dmitri.
Agatha.
Dobro veče, g. Desgoffe-und-Taxis. Ja sam msje Chuck.
Rezervisali smo apartman "Kralj Ferdinand" za vas i vaše sestre.
Dobro veče. General von Shrecker me je pitao...
Ko je ono? - Pardon?
Mislim da je kod te devojke moja slika. Izvinite me.
Šest. - Trenutak!
Šest.
Pozdravi od her Mendla.
Izvini. Jesi li video devojku iz pekare s paketom pod rukom
u proteklih minut i po? - Da. Upravo je ušla u lift
s g. Desgoffe-und-Taxisom. - Hvala ti.
Izvini, ko si ti?
Otto, gospodine. Novi potrčko. - Nisu te dobro obučili, Otto.
Potrčko nikad ne otkriva takve informacije.
Ti si kameni zid. Razumeš?
Lepa slika.
Šesti sprat.
Gde je Dečak s jabukom?
To se tebe ne tiče!
Sad ću ti razvaliti guzicu jednom zasvagda.
Baci oružje!
Obustavi paljbu! Obustavi paljbu! Stanite!
Ko puca u koga?
To je Gustave H! Ubica u bekstvu i kradljivac umetnina. Imam ga!
To je Dmitri Desgoffe-und-Taxis! Kriv je za ubistvo Pomoćnika Kovacsa,
Sergea X. i njegove krivonoge sestre, plus svoje rođene majke!
Neka se niko ne miče! Svi su uhapšeni.
Ko je pod prozorom?
Agatha!
310-bis. - Drži se! Dolazim!
Nešto je na poleđini...
Agatha! Agatha!
Jesi li dobro? - Mislim da jesam.
Nešto je na poleđini slike.
Otvoriti samo u slučaju mog ubistva. ...madam C.V.D.u.T.
Sve je ostavila msje Gustaveu, naravno.
Vilu, znanu kao Šlos Luc,
fabrike, koje su proizvodile oružje, lekove i tekstil,
bitan novinarski sindikat...
KONSIJERŽ OSLOBOĐEN SVIH OPTUŽBI. - ...i, možda ste već pogodili...
SIN UBIJENE GROFICE NETRAGOM NESTAO. - ...samu ovu instituciju,
hotel Grand Budapest.
Mene je proglasio svojim naslednikom,
i kako se rat nastavljao, služio sam svojoj usvojenoj zemlji
sa stočića koji je i dalje bio pored zida u susednoj sobi.
On je bio isti kao i njegove pristalice,
nesiguran, tašt, površan, plavokos, zahtevan.
Na kraju je čak postao i bogat.
Nije mu, međutim, uspelo da dočeka starost.
Dragi moji, okupili smo se... - Kao ni mojoj dragoj Agathi.
Ona i naš mali sin su umrli dve godine kasnije
od pruskog gripa. Apsurdna mala bolest.
Danas ga lečimo za nedelju dana, ali u to vreme su milioni ljudi umrli.
Dvadeset prvog dana okupacije,
jutra kog je nezavisna država Zubrovka zvanično prestala da postoji,
s msje Gustaveom smo se zaputili u Luc.
Da ti odgovorim na ranije pitanje, uzgred budi rečeno,
dabome.
Zero me je pitao o mojim skromnim počecima u hotelskom poslu.
Bio sam, bar neko vreme, smatran za najboljeg potrčka
kojeg smo ikada imali u Grand Budapestu.
Mislim da to mogu reći. On me je konačno nadmašio.
Mada, moram istaći da je imao izuzetnog učitelja.
Odista.
"Odakle dođoše ova dvojica blistave, nebeske braće, na tren ujedinjeni,"
"dok prolaziše stratosferom našeg prozora osvetljenog zvezdama?"
"Jedan s Istoka, a drugi sa Zapada."
Vrlo dobro.
Ne flertujte s njom.
Zašto opet stajemo u polju ječma?
17. novembar Početak napada na Luc.
Nalazim ove crne uniforme vrlo jednoličnim.
Zdravo, dobri ljudi. Baš smo pričali o vama.
Dokumenta, molim. - Sa zadovoljstvom, kao i uvek.
Vi ste prvi zvanični odred smrti
koji smo imali prilike da upoznamo.
Kako ste?
Plus ça change, zar ne?
To je putujuća viza s radničkim statusom trećeg nivoa, dušo.
Pročitaj ovo.
Izađite. - Ostani gde si.
Dajem vam reč, ako pipnete ovog čoveka,
videću da budete nečasno otpušteni,
zaključani u zatvor i obešeni do zalaska sunca.
Još postoje slabi tragovi civilizacije
preostali u ovoj varvarskoj klanici nekada poznatoj kao čovečanstvo.
Vi prljavi, prokleti, fašistički govnari!
On je bio jedan od njih.
Šta se još ima reći?
Šta se na kraju desilo?
Na kraju su ga streljali.
I sve je prešlo na mene.
Posle večere smo otišli da pokupimo ključeve naših soba,
ali msje Jean je već bio otišao.
Cenim da je zaboravio na nas.
U skorije vreme, dabome, posedi i svojine poput Grand Budapesta
su, uz jako malo izuzetaka, postali javna imovina.
I dok precizni uslovi njegovih pregovora
s novom vladom nikada nisu objavljeni, ishod je bio javna tajna.
Zero Moustafa je trampio ogromno i bitno bogatstvo
u zamenu za jedan skupi, neprofitni, prokleti hotel.
Zašto? Samo zbog sentimentalnosti?
Bilo je to prilično napadno s moje strane, i meni nesvojstveno,
ali osećao sam da moram da znam,
zbog svog zdravlja, valjda.
Oprostite na pitanju. Valjda vas nisam uznemirio.
Ne, jasno da niste.
Je li vam ovo prosto poslednja veza s tim iščezlim svetom,
njegovim svetom, ako hoćete?
Njegovim svetom?
Ne, ne bih rekao.
Vidite, delili smo profesiju.
To ne bi bilo neophodno.
Ne.
Hotel sam zadržao zbog Agathe.
Bili smo srećni ovde.
Bar neko vreme.
Da budem iskren, mislim da je njegov svet iščezao
mnogo pre nego što je kročio u njega. Ali, priznajem,
svakako je održavao iluziju u veličanstvenom stilu.
Idete gore? - Ne, malo ću posedeti.
Laku noć.
Sledeće nedelje sam otplovio u Južnu Ameriku u potrazi za lekom,
i otpočeo dugo, lutajuće putovanje inostranstvom.
Prošlo je mnogo godina dok se nisam vratio u Evropu.
Jeste bila neodoljiva stara ruina.
Ali više nikada nisam uspeo da je vidim.
Inspirisano delima STEFANA ZWEIGA
rođen: Beč, 1881. umro: Petropolis, 1942.