SILKEVEIEN
KIEVRIKET
Hvorfor glor den enøyde idioten på meg hele tiden?
Han har fulgt oss i ukevis. Jeg liker det ikke.
Be en av gutta kvitte seg med ham på et rolig sted.
De er bare leiesoldater. Jeg hadde ikke stolt på dem.
Kanskje du bør gjøre det, da.
Ja visst.
- Bjørn! - Kattegats folk!
Jeg sa at jeg som konge skulle herske annerledes enn Ivar.
Jeg skal holde det løftet.
Ivar bygget en mur rundt byen.
Han avskrekket utlendinger og gjorde fri ytring ulovlig.
Kattegat kan bare overleve og vokse gjennom handel, ikke erobring.
Dette er deres møte, deres ting. Deres sjanse til å komme til meg.
Og jeg skal lytte. Jeg er bare deres ydmyke tjener.
Kong Bjørn!
Hvem er de mennene?
Jeg vet hvem de er.
Alle de mennene samarbeidet villig med Ivars regime.
De tjente ham som livvakter. De lød hans befalinger.
Uansett hvor grusomt og fordervet.
De gjorde det uten anger, uten å tenke på sine egne familier.
De brant dem som var modige nok til å stå imot levende.
Og de brant en ung kvinne... som het Thora, som jeg elsket.
Ikke sant?
- Er disse mennene skyldige? - Ja!
Hva skal jeg gjøre med dem?
Før dem vekk.
Husk, min sønn, ditt fulle ansvar som konge.
Disse mennene begikk forbrytelser mot sitt eget folk, mot dere.
Ja!
- Dere mener at de fortjener å dø. - Ja!
Men det er noe langt verre enn døden.
Jeg skal forvise dem på livstid.
De vil bli fredløse, skoggangsmenn.
For evig dømt til å bo i skogen og andre forlatte steder.
Eiendelene deres konfiskeres.
De merkes som skoggangsmenn og kan drepes ustraffet.
Det er mye verre enn døden.
De vil leve som spøkelser. Utenfor menneskelig samfunn.
Hver dag tvinges de til å huske valgene og forbrytelsene sine.
Men ikke i stand til å sone for dem.
- Det er min beslutning. Er dere for? - Ja!
Da er det besluttet.
Kom igjen! Drep meg! Dere gjør meg en tjeneste!
Du tok den rette beslutningen.
- Jeg håper det. - Ivar hadde aldri sluppet dem fri.
Men jeg er ikke Ivar.
- Hvem er det? - En viking. Han heter Ivar.
En natt ble han full og fortalte alle at han var konge.
Han ligner ikke en konge og reiser ikke som en.
- Hva sier han? - Vi tar ham til Kiev.
Først når du har betalt for informasjonen.
- Hvem er de folkene? - Rusere.
Gjerrige jævler.
De betaler visst dårlig. Hvor tar de meg?
Til hovedstaden sin, et sted som kalles Kiev.
- Hvem er herskeren deres? - Fyrst Oleg, Profeten.
Profeten? Hvorfor Profeten?
Opp på hesten. Du blir med oss.
- Hva er i veien med ham? - Han er krøpling.
Krøpling og konge? Nå har jeg sett alt.
Hva er det?
Min fyrste, vi har gjort en interessant pågripelse.
En konge, hevder han, som reiser på Silkeveien.
En konge?
- Fra hvor? - Fra Norge.
En viking.
Du kan ikke gå.
Er du såret?
Nei, jeg er...
...en krøpling fra fødselen.
Du snakker språket mitt.
Det var en gang mitt folks språk også.
Vi er rus-vikinger.
Hva kalte de deg?
Jeg heter Ivar.
De kaller meg Ivar Beinlause.
Jeg har hørt om deg.
Ivar.
Beinlause.
Ryktet ditt har reist langs Silkeveien.
I likhet med honning, bivoks, pels og slaver.
Men hvorfor reiser du på den nå? Uten å varsle at du kommer?
Som en tyv, hva?
Jeg mistet kongedømmet mitt til brødrene mine.
Jeg er ingenting, og jeg har ingenting å tilby deg, fyrst Oleg.
Jeg hadde ikke til hensikt å bry deg.
- Og hvor var du på vei? - Ingensteds. Jeg har ingen planer.
Jeg flykter bare fra mine brødres gjengjeldelse.
Nå ja...
Nå er du her.
Hvem vet om din tilstedeværelse vil være til bry for meg.
La oss se.
Vi har slått inn på en ny måte å leve på.
Det var alltid mitt løfte som konge.
Å bygge Skandinavias mest suksessrike handelsstasjon.
Men jeg vil trenge deres støtte. Familien min.
Mor?
Jeg ønsker deg alt godt med foretagendet, min kjære sønn.
Og jeg er sikker på at du vil lykkes. Men du må klare deg uten meg.
Jeg forstår ikke. Hvorfor vil du ikke bli her?
Jeg har sett nok krig. Jeg har sett nok død.
Jeg har mistet så mange.
Jeg vil ikke lenger være en offentlig person.
Jeg vil ikke ha ansvaret.
Jeg ønsker å leve et helt annet slags liv.
Hvordan kan du gjøre det?
Jeg skal bygge en gård.
Som den Ragnar og jeg bodde på da vi ble gift.
Der vi var så lykkelige.
Jeg vil bygge den på landet.
Uten å bebyrdes av å skulle lede en stor og blomstrende by.
Få se om jeg forstår. Du vil trekke deg tilbake og forsvinne?
Den mest berømte skjoldmøyen i Skandinavia?
- I verden. - I verden.
Du vil være en enkel bonde, bare en glemt privatperson?
Ja, det ønsker jeg, Ubbe.
Jeg ønsker ikke lenger å være berømt.
Tilgi meg, Bjørn, men jeg har bestemt meg.
Da må jeg akseptere det.
Hvor vi enn drar, måtte gudene elske og beskytte oss.
- Skål. - Skål.
Nå, min venn, er det sannhetens time. Fortell oss om denne kong Ivar.
Hvorfor så stille i kveld? Du har nesten ikke sagt noe.
Du snakket om familie. Men familie er ikke alt.
Når alt kommer til alt, fødes og dør vi alene.
Men vi trenger familien vår. Vi trenger våre kjære.
- Jeg trenger deg, Gunnhild. - Jeg er her.
Jeg elsker deg. Det har jeg ærlig fortalt deg.
Mer ærlig enn deg, tror jeg.
Og i morgen?
I morgen vil jeg fortsatt elske deg. Jeg ville gå gjennom ild for deg.
Men utover det... hvem vet.
Selv gift er jeg fortsatt fri i sjelen min.
Av og til er du vanskelig å elske.
Nei, jeg synes at jeg er veldig enkel.
- Kyss meg. - Nei, du kysser meg.
Ser du? Ingenting er så innviklet.
Bare tenking gjør det sånn.
Stemmer det at krøplingen du reiser med, er den berømte Ivar Beinlause?
Ja, fyrste.
- Han tapte et slag? - Mot brødrene.
Bjørn Jernside, Ubbe og Hvitserk.
De er alle sønner av den berømte Ragnar Lodbrok.
Hvordan kan jeg tro at han er konge?
Hvor er beviset? Du har ingen. Du lyver.
Tror du at jeg er et fjols? En fatal feil.
Han er ikke bare konge!
Hva? Hva sa du?
Jeg sa at Ivar ikke bare er konge.
Jeg forstår ikke...
- Hva er han, da? - Han er en gud.
En gud?
- En gud? - Ja.
En sann gud, åpenbart for verden i Kattegat.
Vi er kristne nå, men husker fortsatt de gamle gudene.
Og frykter dem kanskje litt fortsatt.
Hvis han er en gud, hvorfor reiser han gjennom mitt rike forkledd?
Hva er hans egentlige hensikt? Jeg må være mistenksom.
Jeg må vite det. Du kan nok forestille deg trangen min.
Du bør fortelle meg det, min venn.
Det er ikke noe igjen å si.
Vi har hatt problemer med vennen din.
Han var ikke samarbeidsvillig, ikke hjelpsom.
Jeg forstår ikke. Hva har han gjort galt?
Vennen din nektet å fortelle oss -
- hvorfor du egentlig har kommet til kongedømmet mitt forkledd.
Jeg har allerede sagt at det ikke var noen grunn.
Det er alltid en grunn. Alltid.
Hill guden Ivar!
Lagertha.
Kanskje.
La oss se på det.
Du hadde rett, Torvi. Her skal jeg bygge gården min.
Her skal jeg leve resten av mine dager.
Vi skal hjelpe deg å bygge den.
Vi seiler ikke noe sted før ditt nye hus er bygget og du har flyttet inn.
Jeg trenger noen husdyr.
Ikke mange. Noen geiter, kanskje en gris. En hest til å trekke plogen.
- Skal du virkelig bo her, Lagertha? - Ja.
- Helt alene? - Sannsynligvis.
Blir du ikke ensom?
Nei, Hali, jeg blir ikke ensom.
For jeg får besøk av bestefar Ragnar og mange andre vennlige spøkelser.
Jeg har også nytt.
Du trenger ikke å si det. Du venter barn.
Livet går videre.
Hva synes du? Vil du fly, Ivar Beinlause?
- Jeg forstår ikke... - Det er ikke noe å forstå.
Når vi får opp farten, blir vi fri av jorden.
- Er ikke det alle menneskers drøm? - Jeg vet ikke.
Spesielt for deg som ikke kan gå.
Som bare kan krype over jorden.
Tanken på å fly fri som en fugl over den må da være spennende?
Av sted!
Slipp!
Ikke vær redd! Du dør ikke når jeg er sammen med deg!
- Av sted! - Nei, nei, nei...
Nei, nei, nei!
- Nei! - Slipp!
- Nei!
Jeg ville ta deg med opp hit.
- Hvorfor det? - Fordi du er en gud.
Det er sant, ikke sant? Du nedstammer direkte fra Odin.
Du har blitt åpenbart som gud.
Gudene reiser over himmelen, ikke sant?
Du dør ikke sammen med meg.
Du er ingen gud!
Om jeg skar tauene dine, ville du falle og dø.
Stemmer ikke det?
Tror du? Hva?
Nei!
Tror du nå?
Kong Bjørn, dronning Gunnhild. Vi har nytt om kong Harald.
Vi ble innbilt at Harald døde av sårene sine.
Nei. Det stemmer at han ble såret.
Men kong Olav reddet ham og førte ham hjem.
Det var edelt av kong Olav.
Kanskje ikke.
Mens Harald var syk, krevde Olav riket hans.
Han hadde nok krigere til å gjennomføre det.
Så synd. Hva har det med meg å gjøre?
Kong Harald er fortsatt ikke frisk, men vil ikke styres av kong Olav.
Han vet at livet hans er i fare.
Han husker også at han hjalp deg da du ville angripe din bror Ivar.
Og at han personlig reddet deg da Ivar ville fange og drepe deg.
Derfor krever han inn en gjeld. Han ber deg, som en ekte viking -
- og sønn av Ragnar, en venn og alliert, om å styrte tronraneren.
Vi er lei for kong Haralds situasjon.
Men jeg tror ikke at vi har noen forpliktelser.
Tvert imot. Harald mener dere har blitt gode venner.
Uansett hva som har skjedd mellom dere.
Han kunne ha gjort krav på å bli konge av hele Norge.
Og krevd å gifte seg med deg, dronning Gunnhild.
Som en mann av ære gjorde han ikke det.
Men nå, kong Bjørn, kontakter han deg som en annen mann...
...en mann av ære, for å få din hjelp.
Vi hørte at du var Kattegats konge.
Så det virkelige spørsmålet er...
Hva slags konge blir du?
Jeg skal tenke på det.
Jeg har noe å vise deg.
Hva er dette stedet?
Et mausoleum for min avdøde kone.
Slottets helligste sted.
Og det helligste stedet i hjertet mitt.
Hvordan døde hun?
Jeg drepte henne.
Hun var ung og dum.
Jeg oppdaget at hun lå med en av rådgiverne mine.
Jeg elsket henne.
Hun var fortryllende.
Jeg tenkte på henne hele tiden.
Til og med på slagmarken.
Men... hele den tiden...
...i et snuskete rom her i slottet, forrådte hun meg i smug.
Jeg forstår smerten din.
Da vet du alt om kvinners lunefullhet.
Jeg visste nok at du ville forstå.
Jeg tar ikke med meg mange ned hit.
Men du...
Jeg tror at du og jeg vil få et ganske spesielt forhold.
Det tror jeg virkelig.
Når solen går ned...
...og i gudenes påsyn, sverger jeg at jeg ikke vil kjempe mer.
Noensinne.
- Budbringerne foruroliget meg i dag. - Jeg vet det.
Det forventet jeg ikke.
Da de spurte meg hva slags konge jeg var forventet å være...
...trodde jeg at jeg hadde svart.
Jeg trodde at jeg visste det.
Da jeg snakket til folket, snakket jeg fra hjertet.
- Jeg trodde at det var svaret mitt. - Det var det nok.
De ukjente budbringerne talte til noe dypere.
De visste de nok ikke, og kong Harald utnevnte dem i skjul.
- Det vet jeg, men likevel... - Du blander sammen ting.
Om du hjelper Harald eller ei, definerer deg ikke som konge.
Hva vil definere det, da?
Kanskje forskjellene dine fra faren din.
Eller likheten min.
Han var fortsatt elsket.
Du må være deg selv.
Det ønsker jeg. Jeg vet bare ikke hvordan.
Å gjøre det rette er kanskje det letteste.
Det er alltid faren: Å gjøre det rette av feil grunner.
Du gjør rett i å være forsiktig.
Når jeg ser ut i storsalen, ser jeg far og mor.
Hvorfor skulle jeg ikke det?
Og med ett føler jeg meg gammel.
Jeg er ikke lenger sønnen deres.
Jeg er mannen din.
En far.
Og jeg er en konge.
Jeg har besluttet å se ankomsten din her som et tegn, et forvarsel.
Lenge har vi rusere, anført av svogeren min kong Rurik -
- sett østover for handel, erobring og utvidelse.
Men før du... så uventet dukket opp...
...hadde jeg begynt å tvile på den tenkemåten.
Kanskje det tross alt...
...er på tide at vi ser vestover igjen.
For lenge siden hengte jeg skjoldet mitt på Konstantinopels byport.
Men nå er tiden inne for å henge det på Kattegats port.
Våre forfedres opprinnelige hjem.
Og du kan hjelpe meg.
Og samtidig hevne deg på brødrene dine.
Det er en fin plan.
Nå ser jeg at ankomsten min i Kiev ikke var tilfeldig -
- som jeg antok, men planlagt av gudene.
Hvordan kunne den være noe annet?
Gudene...
La oss skåle for Odin.
For Odin.
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com