Prins Ingvar! Hur mås det i dag?
Ingvar?
Det mås mycket bra, Ivar Benlös. God dag.
Nu på mitt språk.
Allt är bara bra, min vän. Min krympling.
- Vi kan prata! - Ja, vi kan prata.
Nu kan vi diskutera allvarliga saker. Viktiga saker.
- Som vad då? - Som... Hur ser gudarna ut?
Det finns bara en gud och hans ser ut som Helge.
- Vet du vem du är? - Jag förstår inte.
Allt här - allt - tillhör dig.
- Här i rummet? - Nej.
I hela staden. I Kiev. Och även i Novgorod.
Allt i hela Rus.
Marken och himlen. Byarna, städerna och människorna.
Allt är ditt.
Du får mig att skratta. Jag vet att allt tillhör Helge.
Det är bra att vi kan prata, för nu kan jag förklara för dig.
Jag kan förklara hur du har blivit förrådd.
Ingenting tillhör Helge. Helge är ingen gud.
Helge är ingenting, men du...
Du är allt. Och allt här tillhör dig.
Kom ihåg det.
Vi är omringade. Låt oss skilja oss från uppgiften med heder.
Jag vill inte gå miste om Valhall.
Björn!
Vi hittade honom i lägret. Han säger att han vill tala med dig.
Vad är det? Har du inte förrått oss nog?
Jag har ett bud från kung Olof.
Han anfaller inte om du går med på att träffa honom.
Han sa också att ni kan glömma det om ni dräper mig.
Hälsa kung Olof att jag går med på det på ett villkor.
Jag vill själv se att kung Harald lever.
Valhall kan vänta.
Som ni vet finns det en grupp banditer som angriper byarna.
De kan angripa oss, så vi måste vara beredda.
Vissa av er har varit sköldmör. Man glömmer inte hur man slåss.
Vi slogs nog tillsammans vid Paris murar om ni ännu minns det.
Givetvis, Ladgerda.
Ni har säkert sköldar och vapen kvar någonstans.
Nu måste vi alla strida igen. Kvinnorna snarare än männen.
Ni pojkar får agera utkik. Berätta när banditerna kommer.
- Ni flickor får sköta om djuren. - Ja, Ladgerda.
Ni män är inte så gamla. Ni kan väl ännu göra nytta?
Ja, det kan vi.
Bygg bättre skydd för lagren. De är att betrakta som guld.
Vi kan inte leva utan dem, så vi försvarar dem med livet.
- Ja. - Det ska vi.
Jag vill att alla går ut i skogen och kapar stavar till pil och båge.
Men gör det snabbt. Tiden är knapp.
Det spelar ingen roll vad vi gör.
Vi rår inte på banditerna. Det vet du.
- Vi kommer alla att dö. - Ja, vi kommer alla att dö.
Men inte nödvändigtvis när banditerna angriper.
Nå, Björn Järnsida!
Kom och slå dig ner. Känn dig som hemma.
Vi tre sammanförs återigen på ett märkligt sätt.
Ödet är verkligen outgrundligt.
Nornorna väver det och vi tror på det.
Skål!
I natt drömde jag något. Att jag satt i ett rum -
- med kung Harald Hårfager och kung Björn Järnsida.
Kanske är alltihop en dröm -
- och vi är andar som en dag bara kommer att gå upp i rök.
Upp i rök.
Om du bryr dig så lite om verkligheten -
- kan du väl avsäga dig riket och ge dig av med dina krigare?
Tro mig, det finns inget sätt för dig -
- att göra dig själv till en populär regent här.
Inget!
Även om inget är verkligt måste vi bete oss som om det är det.
Men det märkliga är att nu -
- är ni båda mina fångar.
Det är sant att du har en här, Björn Järnsida -
- men din här är nu inte stark nog att besegra mig.
Om våra härar drabbar samman igen blir du allvarligt försvagad.
Då blir det svårt att bevaka både det nya riket och det gamla.
Oavsett vad så vinner du inte.
Jag ska fundera mer på den saken -
- och på hur våra meningsskiljaktigheter kan lösas.
Jag börjar tröttna på det här gamla tankesättet.
Nu måste kung Harald dessvärre återvända till fångenskapen -
- och du till ditt läger där ni förblir omringade.
Men jag ska se till att ni förses med mat.
Kommer banditerna att angripa snart?
De kanske inte angriper oss alls.
Men hur som helst ska ni inte vara rädda.
Ni ska inte vara rädda av två anledningar.
För det första kommer vi alla att ta hand om er.
Och för det andra...
För att ni är vikingar. Son och dotter till stora krigare.
Jag är inte rädd! Om de angriper ska jag göra mor och far stolta.
Jag är stolt över dig.
Och dig.
Vitsärk...
Vitsärk!
Upp med dig! Snälla.
Ut... Ut!
Undan!
Hej, Vitsärk. Jag ville träffa dig. Jag har nyheter att berätta.
- Nyheter? Vad då? - Goda nyheter.
Jag vill ge dig ansvar. Vår familj har inte insett din talang.
- Jaså? - Ja, och det vet ju du.
Så... Jag vill att du ska leda en handelsdelegation österut.
Du kommer att resa längs sidenvägen -
- och sluta handelsavtal och skaffa kontakter.
Hoppas att du går med på det.
- Jag försöker hjälpa dig. - Jag vet.
Jag kommer att bli bättre.
Jag ska inte göra dig besviken. Tro mig.
Tack! Tack, min bror!
- Nu har vi tid, Ketil. - Tid?
Berätta vad som skedde på Island mellan Floke och nybyggarna.
Jag vill höra hela historien. Sanningen.
Du vet redan det mesta. Vi drabbades av många svårigheter.
Det fanns ingen mat. Skörden uteblev. Den fanns en ond man - Eyvind.
Han gav Floke skulden för allt som gick fel.
Vi andra byggde ett tempel till Tor.
Eyvind och hans familj brände ner det.
Sedan dräpte hans söner min son Thorgrim.
Och min havande dotter Thorunn.
- Hämnades ni deras död? - Nej.
Floke sa till oss att låta bli.
Han sa att bosättningen inte kunde överleva mer dödande.
Det är inte sant.
Till slut dräpte jag Eyvind och hela hans familj.
Jag är trots allt viking. Det var en fråga om heder.
Floke var en drömmare.
Han måste ha blivit förkrossad när du och Eyvind förstörde hans dröm.
Men jag kan ändå inte godta att Floke bara skulle ha gått sin väg.
Någon måste ha dödat honom.
- Det kanske var du, Ketil? - Nej, Björn.
Det kanske blev en konfrontation och du slog honom.
Nej!
Jag hade inget med hans försvinnande att göra. Jag svär på min armring.
Be till gudarna att Floke en dag återvänder och kan intyga det.
För fram till dess kommer du, en man som har slaktat en hel familj -
- att för alltid vara skyldig till mordet på honom i mina ögon.
Alla måste vi dö en dag.
Även du, Björn Järnsida. Även du.
Släpp ut mig!
Snälla... Snälla.
Var är Vitsärk?
Leta upp honom.
- Leta upp honom! - Ja, Ubbe.
Latmaskar!
Vad är det här?
- Varför, Vitsärk? - Jag...
Jag försökte ge dig en chans.
Han menade inte att göra dig besviken. Han kan inte rå för det.
Ni får ge er av utan honom. Utse en egen ledare.
Minns att det är ett viktigt uppdrag. Må gudarna ge er beskydd.
Var inte för hård mot honom, Ubbe.
Jag försökte, men jag kan inte. Förstår du inte det? Jag försökte.
Jag älskar dig, min bror. Det har jag alltid gjort.
Men du har just svikit mig för andra gången i livet.
Se på dig.
Res dig!
- Stå upp! - Förlåt, Ubbe.
- Förlåt. - Nej, det är för sent.
Jag vill inte se dig igen och jag har inget mer att säga dig.
Vitsärk!
Jag är här, broder! Min käre, rare Vitsärk!
Du övergav de andra. Inte för att du älskade mig-
- utan för att du ville komma nära nog att dräpa mig.
Du tror att det är ditt öde. Men jag känner ditt öde, broder.
Ditt öde är att bli dräpt av mig.
Lämna mig i fred!
Jag kommer aldrig att lämna dig i fred.
Du drömde.
- Vad är det? - Är det sant?
Äger jag verkligen all mark och hela himlen?
Ja. Allt tillhör dig.
Och en dag kommer du att tro mig.
Prins Helge frågar efter dig.
- Ni ville träffa mig. - Ja.
Du ska veta att jag just har beordrat att en stor armé ska mobiliseras -
- och vi ska bygga upp en stor flotta för att invadera Skandinavien.
- Äntligen är det dags. - Det gör mig väldigt glad.
Jag kan ha stor nytta av dig. Du är son till Ragnar Lodbrok.
Ingen kan ifrågasätta din rätt att regera när jag ger dig tronen.
Så jag ska vara din marionett?
Driv inte med mig, Ivar Benlös. Jag erbjuder mer än du är värd.
Du får regera över riken. Vem bryr sig om det är jag som styr?
Du blir kung! Och beryktad!
Är det inte det ni vikingar vill?
- Du har glömt en sak. - Vad då?
- Jag är en gud. Odens ättling. - Du är ingen gud!
Du är ingen gud och min fru var inget helgon! Hon var en hora!
Jag sa att jag kan ha nytta av dig. Det borde räcka åt dig.
Men svik mig inte. Då stoppar jag ner din benlösa kropp i min frus kista!
Min älskade...
Förlåt mig, min kära.
Ta inte allt på för stort allvar, Ivar.
Vi ruser är lidelsefulla och känslosamma.
Ibland tar känslorna över, förstår du.
Jag tror verkligen...
...att du är Odens ättling. Och det gör mig givetvis svartsjuk.
Och det får mig att älska dig.
Jag har suttit här i många timmar.
Eller kanske i många dagar.
Jag har mediterat kring sägnerna.
De uråldriga berättelserna. Vårt folks historia.
Jag har i synnerhet tänkt -
- på de oändliga, småskaliga krigen -
- mellan alla de olika rikena i vårt älskade Norge.
Det verkar som att dessa oändliga -
- fruktlösa krigen är rent löjeväckande -
- och inte tillför något för vårt folks bästa.
Förlåt mig, men du är lika skyldig som alla andra regenter -
- till att provocera fram småskaliga krig för egen vinning.
Se bara vad du har gjort här.
Det du säger är sant.
Men ibland ligger den verkliga sanningen dold för oss alla -
- bortom slumpmässiga tidpunkter och platser och måste avslöjas.
Och gudarna med sin oändliga vishet -
- har avslöjat den för mig.
Kan du förklara vad gudarna har avslöjat för dig?
Det är dags att ge upp det gamla sättet att agera och tänka.
Det är dags för pånyttfödelse! För en ny början.
Det är dags att välja och utse en kung över hela Norge.
En kung som kan ena folket.
Som folket kan se upp till och respektera.
Och vem kan passa bättre än du?
Björn Järnsida, den store Ragnar Lodbroks äldste son -
- som nu sitter på Odens högra sida i asarnas sal.
Vilken kung passar bättre för att styra -
- vårt stackars krigshärjade, uppdelade land?
Alla kungar, drottningar och jarlar måste samlas för att godkänna det.
Men när de har gjort det så lovar jag dig -
- att jag ska överlämna alla mina riken -
- all min makt till den nya frälsaren.
Gå och tänk över min plan. Ni är båda fria att göra det.
Men ta inte för lång tid på er. Det är mycket som hänger på beslutet.
Kom!
Halt!
- Var är de? - Pojkarna signalerade. De flydde nog.
Deras lager! Öppna det!
Sköldmur!
Lagret! Anfall!
Håll ihop!
- Inta position! - Framåt! Ta skydd!
Höj sköldarna!
Kom!
Kom igen!
Slåss, sköldmör!
Vi har inget att frukta från vare sig banditer eller döden!
Reträtt nu! Stoppa angreppet!
Ladgerda! Se på mig!
Se på mig!
Nej, Halle! Göm dig igen!
Nej!
Nej! Halle!
Hej, Ladgerda.
- Stackars Halle... - Jag vet inte om jag gjorde nog.
- Förlåt. - Du ska inte säga förlåt.
- Du var verkligen modig. - Var jag? Jag var inte säker.
Kommer jag att dö, Ladgerda?
Du har varit mer än modig.
Du kommer att dö, Halle. Men gudarna är här.
Oden är här.
- Han såg hur modig du var. - Jag hoppas det.
Jag säger sanningen. Du tror mig väl?
Oden kommer att föra dig till Valhall.
Du kommer att få vara med alla de stora krigarna och hjältarna.
Du kommer att vara speciell.
Det kommer du att vara för att din far är Björn Järnsida -
- och för att du har varit så modig.
Du kommer att få sitta i asarnas stora sal.
Halle?
Dyr!
Dyr.
Jag tog med något till dig.
Du kan inte dö nu. Nej.
Inte när du kanske blir fri igen en dag.
Fri?
Jag vill bli fri. Menar du det, Ivar?
- Förr kallade du mig "krymplingen". - Förlåt mig.
Det är min sista chans.
- Jag är sjuk. Jag dör snart. - Jag vet.
Vad menade du med att jag en dag kan bli fri?
Om du hjälper mig kan jag ge dig allt du vill ha.
Allt?
Ja, vad som helst. Ofattbara rikedomar.
Trälar, kvinnor. Hundratusentals trälar.
Hundratals kvinnor. Slott överallt.
Jag bryr mig inte om slotten.
Jag vill bara få chansen att avsätta prins Helge.
Vad är det?
Jag drömde en dröm om en by som stod i lågor.
Jag såg kvinnor dö.
En ung pojke genomborrad av en pil högt upp i ett träd.
Vad tror du att den betydde?
- Jag vet inte. - Du måste ha en aning.
Jag tror att det kan ha varit... Ladgerdas by.
Ladgerdas? Blev den alltså angripen?
- Du har aldrig varit i den byn. - Nej.
Men det kändes så.
Mina barn är där.
- Varför har inte jag sett något? - Jag vet inte. Jag borde fara dit.
Du är havande med Björns barn.
- Det är långt. - Det kvittar.
- Då följer jag med. - Nej. Jag behöver dig här.
Jag skickar någon dit.
Det kan inte vara Ladgerdas by. Det hade jag fått reda på.
- Jag tänker åka. - Det skulle jag också vilja.
Men jag kan inte lämna Kattegatt. Jag måste stanna och ta ansvar.
Som min hustru gäller det dig också. Så är det bara.
Vi sörjer våra döda och hedrar dem.
Och ber att de får stanna hos gudarna fram till Ragnarök.
Men vi som lever måste se till att de inte dog förgäves.
Banditerna som angrep oss och dödade dem fick inte det de ville.
De lyckades inte stjäla vår säd eller vår boskap, så de kommer tillbaka.
Och det gör de nog snart.
Vi har ett val.
Vi kan överge byn och de döda.
Vi kan överge vår säd och vår boskap -
- och gömma oss i hopp om att banditerna inte ska hitta oss.
Eller så stannar vi.
Vi kan skicka bud till andra byar för att få hjälp.
Och vi kan förbereda oss på att slåss och försvara det som är vårt.
Jag vill inte lämna min bror.
Jag har förlorat min son. Ni andra får ge er av om ni vill -
- men jag stannar och försvarar de döda.
Vi ska alla stanna.
Gömmer sig en krigare i säven för att han är rädd för döden?
Ingen av oss är rädda. Halle var inte rädd.
- Vi borde alla stanna och slåss. - Ja.
Halle var inte rädd. Han dog för allas vår skull.
Så vi ska alla stanna här, även om vi måste dö för deras skull.
Gunnhild! Vänta!
Jag vill fortfarande följa med.
Ubbe har nog rätt. Det är inte Ladgerdas by.
Ge det här till Halle och Åsa.
- Hälsa att jag älskar dem. - Givetvis ska jag det.
Nu måste jag ge mig av.
- Nå? - Vi går med på planen.
Skicka bud till alla kungar och jarlar att de ska samlas här.
För att välja Björn Järnsida till kung över hela Norge.
Det har jag redan gjort!
Text: Ellinor Larsen www.sdimedia.com