Da, da, da!
- Tot nu e drept, nu? - Nu.
Vrei să scot scara iar?
- Nu. Ajută-mă să mă sui. - Ce? Doar nu ai de gând...
Skylar, o să-ți rupi gâtul!
Nu face asta!
Ce zici de asta?
Bine.
- Câți ani de gimnastică ai făcut? - Șase ani... și jumate.
A fost un moment de „nu faceți asta acasă.”
Faci asta acasă? Dacă da,
atunci înțeleg de ce sunt ai tăi așa de protectori.
Că veni vorba, trebuie să fiu acasă la ora 18:00.
- Ești gata? - Da.
Mă duc să-mi iau geanta.
Sky, vrei să cânți puțin înainte de plecare?
Sigur.
Vreau să urlu tare
Nimic nu-mi stă în cale
Rămân pe acest norișor
Așa că dă-te din calea mea Dă-te din calea mea
Nu vrei să te pui cu mine
Știu cine vreau să fiu
Nu mă vei opri
Nimic nu mă va opri Nimic nu mă va opri
Nimic nu mă va opri acum
- Frumos! - Ce tare!
N-a fost rău, Skylar.
- Veți fi cei mai tari mâine. - Crezi?
Scuză-mă, repetăm aici.
Luați-o de la capăt...
cu o cântăreață profesionistă?
Au!
Hei, Sky...
- Mulțumesc pentru ajutor. - Pentru nimic.
- Te place. - Ryan? Fii serioasă.
- Suntem prieteni de-o viață. - Și are iubită.
- Fostă iubită. S-a despărțit de Myra. - Din nou?
E greu să ții pasul cu ei. Oare o fi vreo aplicație pentru asta?
E cu el deoarece cântă în aceeași trupă. Practic, ea îl obligă să fie împreună.
Dar el te place pe tine.
- Delirezi. - Și tu ești ignorantă.
- Nu sunt ignorantă. - Ba da.
Stai. De ce mergi pe acolo?
E scurtătura prin cimitir. Doar așa ajung acasă la timp.
Sky? Nu cred că e o idee bună, așa că...
De ce ți-e teamă? Serios. Ce-i așa înfricoșător într-un cimitir?
Oamenii morți!
Nu, serios. Sunt oameni morți peste tot.
Nu-ți face griji în privința oamenilor morți.
Ci a celor îngropați de vii.
Schimbă subiectul până nu fac atac de panică!
Bine! Auzi, dacă Ryan chiar mă place, de ce nu mă invită în oraș?
- Probabil i-e teamă. - De ce?
- Că o să-l refuzi. - De ce s-ar speria dacă îl refuz?
Respingerea, umilirea, temerile obișnuite legate de invitatul în oraș.
Ce mare scofală?
Fiindcă nu te sperie nimic. Dar tu nu ești normală.
Iar asta te va bântui.
- În niciun caz. - E...
- Ce-a fost asta? - Probabil o pisică.
Sau... un cadavru care a înviat.
Doamne! Uite-l!
Nu, greșeala mea. E doar o pisică, o pisică strigoi. Se hrănește cu oameni.
- Te urăsc! Chiar te urăsc, nu glumesc. - Ți-am făcut-o!
A fost cât pe ce.
N-ar trebui să iasă așa repede.
Nu e un Halloween obișnuit.
- 'Neața! Te iubesc! Am întârziat! - Nu, nu! Stai așa. Micul dejun mai întâi.
Ce-i ăsta?
E usturoi. E bun pentru prevenție. Luptă împotriva multor chestii.
Cum ar fi oricine se apropie de mine?
Eu și tata ne ducem la simpozionul anual de micologie
la Muzeul de Istorie Naturală diseară.
De ce e Halloweenul important în comunitatea mucegaiului?
De ce nu țineți simpozionul pe întâi noiembrie?
Fiindcă așa stau lucrurile.
Atunci...
Diseară e petrecerea lui Ryan.
Mă întrebam dacă pot veni acasă mai târziu.
Ne gândeam să nu ai o oră limită.
- Serios? - Fiindcă e mai bine dacă nu ieși deloc.
- Dar e în capătul străzii. - Nu e seara potrivită.
- Facem asta mereu... - E un element rău afară.
Cum ar fi? Copii deghizați în pirați?
Mamă, trebuie să merg la petrecere. Te rog! Fac orice pentru tine!
- Faci orice pentru mine? - Orice!
Cum ar fi să nu mergi la petrecere?
- Unde e tata? - Skylar, nu te duce acolo!
Știi că nu ai voie în laborator.
- Tată? - Da?
- Îi poți spune mamei că e ridicolă? - Nu-i place să-i spun asta.
- Ce-i ăla? - E mucegai toxic.
Expunerea cauzează acnee gravă.
- Vrei să vezi? - Cred că voi refuza.
- Mulțumesc. - Tu pierzi.
Pot să merg la petrecerea lui Ryan?
- Desigur. - Grozav! Te iubesc.
- Steve? - Da, iubito?
- Petrecerea e diseară. - Atunci, nu, nu mergi la petrecere.
- Ce? - Păi, scumpo...
Tată, nu mă lua cu „scumpo”!
- Drăguțo... - E mai rău decât „scumpo”!
- Când vei fi mai mare... - Când?
- La 16 ani. - La 16 ani.
- Dar am aproape 16 ani! - Nu încă.
- Scumpo, te iubim foarte mult. - Atunci, nu-mi mai distrugeți viața!
Skylar, asta e...
- Skylar, iubito? - S-a aprins!
Adolescenții ăștia... Numai belele aduc.
- Tu de unde știi? - Am o pisică.
E la o vârstă foarte dificilă acum.
- Iubitule? - Da?
- Poate ar trebui să-i spunem. - Avem prea multe pe cap momentan.
Ți-ai luat usturoiul?
Iubito, am mai discutat de asta. Usturoiul nu îndepărtează monștrii.
- E doar o superstiție fără noimă. - La fel sunt și monștrii!
Da.
- Poftim. - Are logică ce spune.
Tu ai luat usturoiul?
- Nu. E ridicol. - Exact.
Mamă! Uite! O apariție integrală.
L-am ales aseară, nici nu era Halloween încă.
- Ce se petrece acolo, Steve? - Mi-aș dori să știu.
Era o întrebare retorică.
Era un răspuns retoric.
- Nu am chef. - Haide. Nu poți să faci un mic „Vai”?
Părinții mei mă țin în casă diseară.
Serios? Când nu te vor mai trata ca pe un bebeluș?
Când voi avea 16 ani.
La vârsta aceea te vor accepta la mănăstire?
- Clar. - Ce aiurea!
Băi! Să-ți fi văzut mutra!
Am țipat din politețe. Am vrut să-l fac să se simtă bine.
Cred că ai făcut pe tine.
- Nu-i adevărat! Nu e amuzant! - E puțin amuzant.
Amigdala este partea de creier care gestionează reacția la pericol.
Îți prăjești creierul dacă nu iei o pauză.
Îi spune hipotalamusului să reacționeze pentru a te salva.
Nu te mai stresa cu prezentarea. Te vei descurca de minune!
Nu funcționez bine sub presiune.
Când voi sta în fața clasei, voi înmărmuri și voi părea o toantă.
- Nu-i lăsa să te sperie. - Spuse fata care nu se sperie de nimic.
- Sunteți entuziasmați pentru diseară? - De-abia aștept!
Va fi super!
Părinții ei sunt foarte entuziasmați.
Da. Nu-mi vine să cred că tata a obținut aprobare
să folosim conacul McQuarry.
Nimeni nu intră acolo vreodată.
Nimeni nu vrea să intre. E înfricoșător.
- Chiar crezi că e bântuit? - Cine știe?
Se spune că bătrânul McQuarry înnebunise.
Se închisese ani de zile în casă.
Ryan, trebuie să verificăm lista cu locurile pentru diseară.
Bine.
Repetăm după școală.
- Vino și tu dacă vrei. - N-aș vrea să ratez asta.
Să nu crezi că nu-mi dau seama ce faci. Stai departe de Ryan, sau îți jur...
că-ți voi face viața un calvar.
Nu știu ce să zic, Myra. Ca să se întâmple asta,
ar trebui să-mi pese de ceea ce crezi.
Nu-mi vine să cred că Ryan a ieșit cu ea.
Știu. E înfricoșătoare. Ryan ar trebui să-și verifice amigdala.
Bine.
Chitarele trebuie să se audă mai încet. Fanii trebuie să mă audă pe mine.
Nu, nu, nu!
Arată groaznic! În primul rând, numele meu e mult prea mic.
Și, în al doilea rând, e strâmb!
Nu mă pune să cer din nou scara. Omul de serviciu miroase a picioare.
- O chem pe Skylar. - Nu!
Ajută-mă să mă urc.
Myra, Skylar a făcut șase ani de gimnastică...
Ajută-mă să mă urc!
Bine.
Ești pregătit?
Mai la stânga. Mai mult, mai mult, mai mult.
Mulțumesc.
Nu te mișca.
Bine.
Ne dați ori nu ne dați?
Uite ce cățeluș!
Ce drăguț e!
Uite!
Vai, ce drăgălaș ești! Ce drăgălaș ești!
Te-ai pierdut?
Te-ai pierdut, cățeluș?
Te-ai pierdut?
Era solid. Și nici n-a apus soarele încă.
Cobb, mai vine unul.
Nu știu dacă mă descurc. Sistemul s-a cam încălzit.
Spune-i să pornească generatorul de rezervă.
- Pornește generatorul de rezervă. - Încerc.
Știu. Nu e prima oară când fac asta, dragă.
Ce drăguță ești când ești țâfnoasă!
Urăsc Halloween-ul!
Te simt venind de la kilometri
Pulsul îmi crește Când aud cuvintele tale
Și spui atâtea De parcă n-ai habar
Că sunt semnat, sigilat, Trimis cu timbru
Nu trebuie să încerci din greu
M-ai cucerit deja
Nu trebuie Să-mi demonstrezi nimic
Deja te plac
Așa că ține-mă, ține-mă Ține-mă strâns acum
Fiindcă sunt gata să plec
Nu-mi spune noapte bună
M-ai cucerit cu un „bună”
Nu-mi spune „noapte bună”
M-ai cucerit cu un „bună”
Închide gura, iubito, Nu spune nimic
Bun, tăiați!
- Știu. E groaznic, nu? - Deloc.
Nu te-am mai auzit de mult cântând.
Nu-mi place vocea mea.
Nu știu ce-o să facem.
Unde e Myra?
- Sunt aici. - Dumnezeule! Ce s-a întâmplat?
A căzut.
Și nu mai avem solistă diseară.
Ce idee bună! Ai putea cânta cu noi! Că doar știi cântecele.
Eu?
Da! Ai o voce minunată! Ai fi grozavă.
Știi, părinții mei cam...
Te rog, Sky... Am nevoie de tine.
- De ce nu? Pare distractiv. - Grozav!
Dacă ai emoții pe scenă...
- De ce aș avea? - Nu știu.
Să stai pe scenă, în fața atâtor oameni și ei se uită la tine...
- E înfricoșător. - Tu nu pari speriat când ești pe scenă.
Glumești? Sunt foarte speriat.
Încerc să mă pierd în muzică. Iar asta ajută.
Dacă mi se întâmplă, voi încerca asta.
Dacă dai de belele...
uită-te la mine și vom cânta împreună.
Cred c-ar trebui să mă gândesc să...
Adică să mă pregătesc.
- Să nu întârzii! - Bine.
- Mă bazez pe tine. - Ne vedem mai târziu.
Să te înlocuiesc cu Skylar?
E o idee fantastică!
Cobb, se petrece ceva ciudat.
E activitate înzecită afară. De parcă ar fi atrași de Fairview.
Mai mult de atât.
Energia trasă de rezervor nu coincide cu nivelul de plasmă a celor aduse de tine.
Cred că are legătură cu invitatul nostru de onoare.
Am nevoie să o supraveghezi pe Skylar.
E periculos să iasă afară. Asigură-te că nu părăsește locuința.
Nicio problemă. Dar să știi că taxez 15 dolari pe oră pentru dădăcit.
Sau nimic. Cât vrei tu.
- Cred că optez pentru nimic. - Super! Da, hai să facem asta.
Alegem varianta cu „nimic”.
- Nu! - Ce?
Deja văd valori noi.
- Serios? - Da.
Partea bună e că eu sunt dădaca.
Deci nu pot să merg. Asta e decizia ta finală?
Mă tem că da, iubito.
Bine. În regulă.
- Nu plănuiești să te pleci pe furiș, nu? - Sigur că nu!
Ar fi la fel de copilăros ca atunci când tu vrei să stau acasă.
Julie, mai avem doi monș...
Opriri... non-stop pe care să le facem
înainte de simpozion, deci, ar trebui să...
- Să plecăm. - Da.
- Da.
- Noapte bună, scumpo! - Pa, draga mea.
Distracție plăcută!
Hei!
Ești gata să stai cu unchiul Cobb, să ne jucăm?
Poate un Go Fish?
- Doar nu mi-ați lăsat dădacă! - Nu sunt dădacă.
Sunt un companion social. Cu plăcere.
Voi pune alarma, ca să fiți în siguranță înăuntru.
Alarma? Serios?
Nici nu o vei observa. Decât dacă vei încerca să ieși.
Da, te iubim. Distracție plăcută diseară.
- Nu deschideți uși sau geamuri. - Să nu faceți asta.
Am aproape 16 ani!
- Mă simt prost pentru asta. - Iubito, vrei să iasă pe străzi?
Are sângele familiei tale în vene și nu știe ce e.
Trebuia să-i fi spus. Trebuia s-o fi pregătit.
Poate. Dar e prea târziu.
Nu am codul pentru alarmă, așa că,
dacă vrei să vină amicii tăi aici, ar fi trebuit să fie deja în casă.
Mă duc în cameră. Să-mi urăsc viața.
Fără pregătire, nu ar fi vânătoare de monștri.
Ar fi vânată de monștrii. E pentru binele ei.
- Trebuia să-i dau mai mult usturoi. - Te rog, nu începe iar cu asta.
Studiile de eficacitate sunt extrem de...
- Studiile tale sunt plictisitoare! - Nu-i adevărat!
Ai reglat și tu mașina? Trebuia să fie pregătită de plecare...
Stai, ce? Te-au încuiat?
Haideți la mine acasă în zece minute.
Ce ai de gând să faci?
Voi tăia curentul.
Voi evada.
Mă sperie.
Ar fi mult mai distractiv dacă am face-o împreună.
- Poate mai târziu. - Unde te duci?
Să... spăl hainele.
Nu sunt haine acolo...
Era să câștig!
Le voi opri pe toate.
Nu opri curentul!
- Nu, nu, nu! - Cobb?
Nu, nu, nu!
Oprește- te! Stai acolo!
- Nu te apropia! - Cobb!
Oprește- te!
Stai acolo!
- Cobb, ce e aia? - Pornește curentul!
- Cobb! - Fugi!
- Cobb, ce se întâmplă? - Mă duc după Skylar!
Nu uita de Skylar! Haide!
Haide!
Ieși pe ușă!
Grăbește- te!
Salutare, lume! A venit mami acasă!
- Ăsta nu e mucegai! - Nu, nu e.
Mai bine ne vedem direct la petrecere.
Nu! Trebuie să rămânem cu Skylar. Haide!
Unde sunt vânătorii?
- Eu doar lucrez aici! Nu... - Te rog nu ne răni!
Stai liniștită, dragă. Vom avea timp și pentru asta!
Vai! Cât de intens e!
Îmi place să aud asta.
Theodosia! Bob! Veniți la mine!
Arătați bine amândoi. Din a cui frică v-ați hrănit?
- A lor! - A lor!
Uite-i cum se sperie! Cred că sunt delicioși!
În fine. Haideți! Să mergem să vânăm vânătorii.
Nu te îngrijora, dragă. Mă întorc curând.
Pentru totdeauna!
Cobb, ce se întâmplă?
Păi... e o poveste lungă.
Fă-mi un rezumat.
Ea e nemuritoare și vrea să-ți distrugă părinții
și să vă ia sufletele pe vecie.
Dar, hei...
N-aveți idee ce bine mă simt să fiu afară!
- 15 ani înghesuită într- o mingiuță. - Nu s-a uitat la tine niciodată.
- Ești tare rafinată. - Da! Ai făcut exerciții, nu?
- Am stat într-un rezervor, idiotule! - Mă scuzi.
Am atâtea de recuperat.
Cum stă afacerea fricii? Stephen King mai scrie?
Da. Dar ultimul său roman a fost de ficțiune istorică.
- Ficțiune istorică de groază? - Nu chiar.
Cum e cu filmele de groază? Le mai plac copiilor?
Nu. Comediile sunt pe primul loc acum.
- Dar sunt și vampiri în ele. - Sună promițător!
Doar că sunt vampiri romantici, care se îndrăgostesc.
Avem treabă.
„Ai făcut exerciții?” Chiar că ai un creier din paie.
Surpriză! La fel e și restul corpului.
Nu vă speriați, e doar un costum.
E un costum foarte bun!
Steve, uită- te la asta.
N-am mai văzut o asemenea amprentă de plasmă de 15 ani.
Nu poate fi...
- Hai... înapoi în dubă. - Bine.
- Închizi ușa? - Eu conduc, închide-o tu!
Tu te ocupi de mașină, iar eu de echipament.
Așa a fost mereu.
Hai, iubito.
Vreau să știi că am tot ce trebuia să avem împreună.
Și tu... Nu, adică, tu ești bărbatul. Trebuia să închizi ușa.
- Nu e momentul acum! - Doar ziceam.
Părinții mei sunt vânători de monștri?
La a patra generație. Cei mai buni din domeniu.
De asta fac pregătirea cu ei.
Stai, stai. Părinții mei? Steve și Julie?
Tocilarii, protectorii? Cu mucegaiul?
Mucegaiul e jobul de zi. Le plătește facturile.
Dar vânătoarea de monștrii aduce banii! E voluntariat mai mult.
- Ca atunci când ajuți în bucătărie? - Da, Sadie.
Ca atunci când ajuți în bucătăria cu monștri.
E telefonul meu.
Sunt ai mei.
- Alo? - Cobb, ce s-a întâmplat?
Păi, stăteam și noi așa...
Și s-a luat curentul la unitatea de izolare.
- Ce? - Și Deimata e liberă.
Apoi, vi s-a terminat sucul, așa că...
Skylar e bine?
E bine, cu excepția fricii de 15 ani care trece prin ea.
- Mama ta vrea să-ți vorbească. - Mamă?
Skylar, iubito, ești bine?
Sunt bine. Doar că...
M-ai lăsat cu Cobb și s-a cam speriat!
Nu, nu s-a speriat, ți-a zis adevărul. Vreau să îl asculți cu atenție.
Și să faci tot ce îți spune să faci.
- Skylar? - Skylar?
Mamă?
- Mami! - Skylar?
Alo?
- A căzut linia. - Grozav.
Skylar e în pericol. Deimata trebuie oprită.
Stai liniștită. O prindem!
- Theodosia! Bob! - Să înceapă distracția!
Când ai spus că doamna rea vrea să-i ia sufletul lui Skylar...
Nu e real!
- Vorbeai la figurat, nu? - Nu. La propriu.
Dacă vă puteți asigura că Skylar nu...
pleacă singură! Unde te duci?
Dă-mi drumul! Dă-te de pe mine!
Unde te duci? Te vânează un monstru.
Nu e real! E doar un vis. Mă duc la petrecere și mă voi trezi.
Ascultă-mă, Skylar!
Termină!
Sadie, ceva e în neregulă cu mine.
Îmi bate tare inima, îmi transpiră palmele și îmi simt stomacul ciudat.
Asta e frica. Eu o simt zilnic. Uneori și de două ori.
Ca la vestiare după sală.
Eu o simt când am teste, fac teme, când vorbesc cu băieții,
cu fete, cu profesori, cu vânzători și cu părinții mei...
Eu nu simt asta niciodată!
- De ce mă simt așa? - Fiindcă Deimata e liberă.
Monștrii sunt proiecții astrale ale fricilor oamenilor.
Cel mai adesea doar îi visăm.
- În fiecare noapte. - Și de două ori.
Dar când e suficientă frică în aer, ca de Halloween,
devin puternici și capătă o formă fizică.
Iar vânătorii de monștri trebuie să-i împiedice să ne cucerească.
Cum adică „să ne cucerească”?
Fiecare monstru se agață de o persoană toată viața ei, de obicei.
Dacă persoana se sperie de moarte, monstrul o cucerește pe deplin.
Cine e Deimata asta, deci?
E monstrul tău.
Deimata e unul dintre cei străvechi.
Sunt... nemuritori. Nu pot fi distruși.
Și mereu se prind de gazda cea mai puternică
pe care o găsesc, cum era bunicul tău.
Bunicul meu?
A murit înainte de a mă naște eu.
Bunicul tău era un vânător de monștrii.
Toată viața lui, s-a împotrivit ca Deimata să devină puternică.
Dar, în final, a fost depășit de situație.
Și Deimata a căutat o altă gazdă, pe tine.
Bună, bebelușule Skylar.
- Stai departe de ea! - Sau ce?
Vânătoarea de monștri e în sângele mamei tale.
Ca să te protejeze, a devenit și tatăl tău.
- Deci, s-a convertit? - N-a fost o problemă.
Erau reformați.
Fiind oameni de știință, au modificat armele bunicului tău
și au realizat ceva ce nimeni nu credea posibil.
E destul.
Au găsit un mod de a-i prinde pe cei antici.
Cu monstrul tău închis, ai crescut fără simțul fricii.
Acum, totul revine deodată.
Interesant.
Și imposibil. Pa!
- Cum au ținut asta secret părinții ei? - Ce anume? Nu e adevărat!
Vânătoarea de monștri se transmite. Părinții așteaptă până copiii fac 16 ani
pentru a le spune, ca să aibă o copilărie normală.
Apropo de normal, ceea ce asta nu e, mă duc la petrecerea lui Ryan.
- Sky! Te urmărește un monstru! - E o idee bună să mergi la acolo.
Dacă Deimata vine aici, vei fi în siguranță acolo.
Dar ai nevoie de arme.
- De arme? - Da.
Sfinte Sisoe!
Un blaster i-ar încetini,
pistolul de imobilizare le-ar pune capac.
Dar, ca să-i prindem, vom folosi acești mititei.
Pulverizatorul molecular reduce monstrul la starea vaporoasă.
Am mai folosit astea!
În jocurile video.
UIP, Unitatea de Izolare Portabilă.
Îi prinde până ajungeți aici cu ei și-i descărcați în rezervor.
Pe care trebuie să stau aici să-l repar, fiindcă suntem pierduți fără rezervor.
- Tu nu vii cu noi? - Bla, bla, bla. Putem pleca acum?
- De ce face așa? - Ea n-a trăit niciodată frica.
Darămite atât de multă. Negarea e o reacție normală.
Dacă nu vii cu noi, rămânem aici!
Trebuie să vă asigurați că Skylar ajunge la Ryan.
Uitați, eu vă voi monitoriza
cu casca cu cameră.
Sincer, eu mă duc acasă să mă ascund sub un pat, deci...
- Nu te duci nicăieri. - E vorba de Skylar și e în pericol.
Hai să terminăm cu vorbăria înainte să-mi pierd respirația.
- Serios? Am șters-o de aici. - Nu fără echipament.
- În niciun caz! - E Halloween.
Poți spune lumii că ești personajul tău preferat de steampunk.
Nici nu știu ce e aia.
Fiindcă generația ta nu cunoaște SF-ul speculativ.
Eu sunt dădaca, tu ești copilul dădăcit. Nu te certa cu mine!
Bine.
Îl iau pe cel mic.
Ia și asta. Și asta.
Și asta.
Asta n-ar strica.
- Nu. - Bine.
Scuze, a fost puțin cam mult.
Sunt aici.
- Crezi că e o capcană? - Cu siguranță.
- Vrei să intrăm ca tornada? - Categoric.
Intru eu primul?
- Clar. - Da, eu... Bine.
- Ce... - Bine, bine.
Grăbiți-vă! A început petrecerea!
Țineți minte, vă urmăresc pe camera din cască. Bine?
Veți fi în siguranță.
Cred.
- Iubito, e placebo. - Nu e placebo!
- Au fost multe studii care foloseau... - Da, finanțate de industria usturoiului!
- De când nu m-am mai îmbolnăvit? - Nu știu.
- Când am fost... - Am o surpriză pentru tine.
- Mamă! Tată! Ajutor! - Skylar.
- Da. - Acolo, sus!
Skylar!
Mamă, tată, unde sunteți? Grăbiți-vă!
Scumpo!
- Skylar! - Aici, sus!
Mamă! Tată!
Mamă! Tată! Ajutor! Ajutor!
Ajutor!
Părinții... sunt așa ușor de prostit.
Pe unul din monștrii care era cu Deimata l-am mai văzut.
Vrăjitoarea?
Da, eu îi spuneam Dăscălița.
Când a apărut prima dată, eram la un concurs
și am scris greșit cuvântul „capră”.
Ăsta e...
un cuvânt greu de scris greșit.
După aceea, mereu apărea când aveam ceva important la școală.
Chiar și când n-o pot vedea, o simt.
Își bate joc de mine de parcă știe că voi eșua
și chiar asta se întâmplă.
- Eu l-am văzut pe celălalt. - Sperietoarea de ciori?
Locuiește în pădurea din spatele casei mele.
Copiii râdeau de mine fiindcă îmi era frică să mă joc cu ei.
Când am mai crescut, l-am văzut peste tot.
Cum ai spus și tu, chiar dacă nu-l văd, știu că e acolo.
Pot doar să fug.
E el!
Nu vă fie frică, bine? Cobb a spus că se hrănesc cu frica.
Dacă vin spre noi, să rămânem împreună.
Sunteți ridicoli.
Așa cred.
- Henry! - Cobb!
Sadie! Henry!
Cobb! Cobb!
Ajutor!
Vai! Fug de frică.
Da. Henry.
- Cobb! - Henry.
- Cobb! - Nu te teme, Henry.
Cobb!
- Cobb! Cobb! - Nu te teme.
Henry, se hrănesc cu teama.
Încearcă să-ți scazi pulsul.
Respiri adânc?
Cred că nu respir deloc.
Henry! Henry!
Surpriză!
Ți-am mirosit frica de la kilometri distanță.
Băiete, puți!
Unde e Henry?
Ar trebui să vedem dacă e teafăr.
- Să mergem. - Da...
Henry! Ce-o fi cu el? E teafăr?
E înspăimântat. A încremenit de frică.
Asta se întâmplă când te holbezi la monstrul tău și pierzi.
Trebuie să merg mai des la sală.
- Îl poți repara? - Cred că da. Dar nu aici.
Trebuie să-l duc înapoi la laborator.
Hai să vă duc pe voi la conac întâi.
Chestiile astea sunt reale?
Categoric.
Haide.
Ei bine, împietrit de frică.
Ce ironie!
Steve?
- Julie! Iubito, Juls... - Iubitule, sunt aici.
Nu știam.
Trebuia să iau usturoiul.
- Serios? - Iubito, nu...
Unde suntem?
În laboratorul tatălui meu. A rămas exact la fel.
Oare ce ne pregătește?
Excelentă întrebare, Steven!
Mă bucur că ai întrebat! Vă voi distruge, evident.
Voi face mobilier din oasele voastre.
Un fel de șezlong al morții, dacă vrei.
Legat de cum vă voi distruge...
Vreți să ghiciți? Nu?
Haideți. Va fi distractiv! Bine, stați așa.
Patru cuvinte. Vă dați seama ce fac? Bine.
Primul cuvânt! Nici nu încercați măcar.
Bun, primul cuvânt. Sunteți gata?
Nu? Bine, încă o dată.
Bine. Vă voi spune ce voi face.
Vă voi speria de moarte!
- Da, succes! - După 15 ani de uneltit, doar atâta poți?
- Trist. - Foarte.
- Rușinos. - Umilitor.
- E un material groaznic. - Ce profesioniști sunteți!
Suntem micologi, nu ne speriem.
Da. Ciupercile îți dau curaj.
Îmi veți arăta destulă frică atunci când vă voi speria fata în fața voastră.
Ia te uită!
Asta îmi place să văd. Trebuie să plec. Pa, pa!
Destul. Gata cu fuga.
Doar nu ne părăsești?
Trebuie să-l duc înapoi, să-l dezgheț și să repar rezervorul
să fie gata pentru Deimata.
Părinții mei...
vor fi teferi?
Da... Sunt profesioniști.
Și eu voi fi bine?
Vei fi bine.
Nu uita că ești vânător de monștrii.
A cincea generație. Tu sperii monștrii, nu invers.
Da, desigur. E floare la ureche.
Bine, respiră. Respiră.
Să fii cu ochii pe ea. Va trebui să fii cea curajoasă.
- N-ai idee ce nebunie e asta. - Excelent!
Hopa.
Du-te. Îl prind eu.
Ce zici, șefa? O prindem pe Skylar acum?
Încă nu. Puterile mele sunt insuficient refăcute.
Trebuie să mă mai hrănesc din frica fetei ăsteia.
Atunci, hai să năvălim de pe căpriori și bon appétit!
Mai târziu.
Mai întâi, mi-e poftă de o altă savoare de frică.
- Unde te duci? - E petrecere de Halloween.
Îmi trebuie un costum.
Crezi că ne trebuie și nouă costume?
Dacă erai mai tembel, te-aș fi vândut ca prespapier.
Nu fi urâcioasă.
Nu se învechește niciodată.
Asta numesc eu...
o frumoasă-foc.
Nu a sosit încă.
N-o putem aștepta toată seara pe Skylar.
- Atunci, voi cânta eu. - Poți s-o faci? N-ai emoții?
Nu. Mă descurc.
- Arăt bine? - Cum adică?
Am părul ciufulit? Ar fi trebuit să mă tund?
Am un coș? Îl simt ca un coș.
Ce Dumnezeu... 15 ani de frică, toți deodată.
Serios, să-l acopăr? Sau să plec acasă?
Skylar, ești frumoasă. Hai, ne ascundem în mulțime.
Nu se va holba nimeni la tine.
Iat-o!
Doamnelor și domnilor, Skylar Lewis! Skylar va cânta cu noi.
Vai, nu! Am uitat cu desăvârșire!
Faceți-i loc, vă rog!
De ce mă simt așa?
Haide pe scenă, Sky! Nu fi timidă.
Nu-i lăsa să te sperie.
Ceva e în neregulă cu mine.
Am palpitații. E ceva în neregulă cu mine.
Sunt reale?
Să stai pe scenă în fața tuturor...
Salutare, lume. Mami a venit acasă.
- Mami! Mami! Mami! - Nimic nu te sperie.
Nu ești normală.
Asta te va bântui.
Nu uita, pierde-te în muzică.
Sunt cu adevărat pierdută.
Dați-i drumul, băieți.
Poți s-o faci.
Fii calmă, Sky.
Fiți atenți, acum vin
Ard mai puternic ca soarele
Tu pui bariere Pe care nu le pot dărâma
Dărâma
Teama nu e un blocaj în calea mea
Nu-mi pasă Ce spun cei ce mă urăsc
Ei nu mă sperie, Nu tremur
Tremur
Dacă crezi că voi renunța
Taie asta de pe listă
Vreau să urlu tare
Nimic nu mă va opri acum
Frica de a sta în fața mulțimii... una dintre preferatele mele.
Uimitor!
A fost... de nedescris.
Trebuie că e tare umilitor pentru tine.
Rușinea vieții tale!
Preiau eu de aici.
Bateți ritmul, băieți.
- Ți-a trecut gâtul? - Am găsit un doctor din altă lume.
Sky!
Fiți atenți, acum vin
Ard mai puternic ca soarele
Tu pui bariere Pe care nu le pot dărâma
Dărâma
Teama nu e un blocaj în calea mea
Nu-mi pasă Ce spun cei ce mă urăsc
Nu mi-e teamă, Nu tremur
Și dacă crezi Că voi renunța
Skylar, ce faci?
Nu am luat cina.
Mai ușor. O să te îneci.
- Nu mă deranjează. - Nu-ți poți mânca frica.
Nu-mi mănânc frica.
Mănânc fursecuri.
Sadie, e cea mai proastă zi din viața mea.
Am un sentiment oribil de stânjeneală de care nu pot să scap.
Ți-am mai spus, asta e frica.
Și cum o opresc?
Nu poți.
Trebuie să trăiești cu ea ca toți oamenii de pe lume.
E prea mult.
Sky...
Nu vrei să te pui cu mine
Știu cine vreau să fiu
Nu mă vei încetini
Nimic nu mă va opri, Nimic nu mă va opri
Sadie...
Uite!
Ce e?
E mama.
Vino aici.
Nimic nu mă va opri
Nimic nu mă va mai opri acum
Unde te duci?
Să găsesc o trupă care să cânte pe ritm.
Ești o povară, dragul meu.
Ești genul de groaznic care nu se îmbunătățește cu exercițiu.
E conacul McQuarry.
A locuit aici?
- Nu se poate. Mama mi-ar fi spus! - Așa cum ți-a spus că vânează monștri?
- Deimata i-a împins la limită. - Ca pe bătrânul McQuarry.
S-a închis în casa asta ani de zile.
- Dacă Edgar McQuarry e bunicul meu? - Poate de asta sunt toți aici.
- Care toți? - Skylar, uite.
Conacul e plin de monștrii.
Trebuie să ieșim de aici!
Nu!
Cum adică, nu?
Prietenii noștri sunt aici. Ce se va întâmpla cu ei dacă plecăm?
- Ce putem să facem? - Doar noi avem arme ca să luptăm cu ei.
Și una dintre noi e vânător de monștri la a cincea generație.
Nu pot.
Mi-e prea frică.
Mie mi-a fost frică toată viața. Știi ce am învățat despre frică?
Când fugi de ea, se face și mai mare.
Haide! Poți s-o faci.
- Te urăsc. - Și eu te urăsc.
Să mergem.
Bine, ce... îmi trebuie ceva.
Haide, Henry!
Nu mă răni, Sperietoare de Ciori!
Scuze. Asta aveam...
pe limba mea.
Se întâmplă și celor mai buni.
Omule... mă pierdusem.
Auzeam și vedeam tot, dar îmi era frică să mă și mișc.
Am leșinat complet. Skylar și Sadie se bazau pe mine.
- O să le ajuți data viitoare. - Glumești? Sunt inutil.
- Mă duc acasă. - Ce idee bună!
Când ceva devine prea greu, e mai bine să te ascunzi și să renunți.
Cui îi pasă că prietenele tale au nevoie de tine?
Nu le pot ajuta.
Sunt un laș.
Nu trebuie să fii erou ca să ajuți la repararea unității de izolare.
- De ce ai nevoie? - Sudură, în mare parte, și...
Da. E extrem de dezgustător. Deci...
Salut, Josh!
Ce-i cu arsenalul ăsta?
E doar un costum.
Știi tu...
Piu, piu.
Nostim.
- Da. - Pa.
Josh?
Da?
Unde-ți sunt picioarele?
Sadie!
Unde e pistolul?
Dă ăștia jos! Nici nu văd!
- Nu funcționează! - Hai! Scoate- i!
- Mai repede! - Scuze!
- Hai! - Bine!
- Bine. - Am reușit!
- Ne trebuie mai multe. - Da.
- Cum arată? - Fantastic. Ai talent înnăscut.
Hai să punem jos aparatul de sudură.
Skylar!
- Cobb? Cum e Henry? - E bine. Voi?
Suntem bine. Am prins un monstru!
Dar mai sunt mulți. Ne mai trebuie arsenal.
Bine. Vă trimit chiar acum.
Da, bine.
Stai!
- E liber. - Bine.
- Ce s-a întâmplat? Sunt tefere? - Sunt bine.
Le mai trebuie capcane.
Aș vrea să fiu în două locuri deodată.
- Stai aici câteva minute. Revin. - Stai.
Dă-mi geanta.
Le-o duc eu.
Ești sigur?
Da, sunt sigur.
- Du- te și prinde- i. - Bine.
Te descurci să repari aia singur?
Mă descurc.
Henry.
E pierdut.
- Nu contează. - Ba contează.
- Ar fi fost altfel. - Mișcă-te la fel ca mine.
Eu... Ce?
- De unde să știu în ce direcție? - O facem împreună.
Acum te zgâlțâi. Nu legeni.
- Theodosia, ce se petrece? - După colț.
Unde mergem? Ce facem?
- Ssst! - Bine.
Capătă încredere. Ce putem face ca s-o acapareze iar frica?
- Stai departe de prietenii noștri! - Da!
Pare foarte atașată de prietenii ei.
Și mulți dintre ei sunt în sala de dans.
Să mergem.
Cheamă-i pe ceilalți.
E timpul pentru un ospăț de isterie în masă.
Bun așa! Asta e ce-mi doresc.
- Să-i chemăm pe ceilalți? De ce? - Ce tembel ești!
Costumul ăsta începe să pută.
Vrei să dansăm?
Cred că nu. Nu știi ce pierzi.
Myra! Ești bine?
Era o femeie oribilă.
M-a controlat.
Stai... Deimata! În ce direcție s-a dus?
Sus. Sala de dans.
Mulțumesc. Să mergem!
- Pe curând! - Stai.
Mi-ați văzut gulerul cervical?
Îmi chemați un taxi?
- A văzut-o cineva pe Skylar? - Nu.
Henry!
Hei, băiete!
Nu te-am mai speriat de mult!
Mulțumesc că te-ai întors să mă hrănești!
Nu mă așteptam la asta.
Bună încercare, neîndemânaticule!
Asta s-ar putea să doară tare!
- Nu ne-ai spus despre asta. - Nu știam despre asta.
Bun venit în cel mai mare coșmar al vostru!
Ia spune, Henry! Ai nevoie să-ți schimbi pantalonii?
- Nu mi-e frică de tine. - Sigur că ți-este.
Ți-e frică de mine, de întuneric, de copiii care se iau de tine la sală.
Recunoaște. Ți-e frică de orice!
- Nu-i adevărat! - Ești un laș.
Mereu ai fost și așa vei rămâne!
Nu mi-e frică de tine!
Ba da, ți-e frică!
Nu!
Lasă-mă în pace!
Am terminat-o cu tine.
Stai!
De cât timp ne cunoaștem?
Te rog, fie-ți frică de mine! Te rog!
Ești terminat.
Terminat? Stai! Voi fi mai înfricoșător.
Bau! Bau!
Bau?
Ia-o.
Sunt prea mulți!
Încearcă să-ți păstrezi calmul. Nu e momentul să te sperii.
Nu știu ce să zic.
Eu aș spune că e momentul perfect să te sperii.
- Nu, Vrăjitoareo? - Indubitabil!
Încă un cuvânt pe care nu știi să-l silabisești!
Nu e seara ta, așa-i, scumpo?
Mai întâi, te-ai făcut de râs cu prestația de toată jena în fața lumii.
Să nu crezi că asta n-o să te bântuie pe vecie.
Skylar!
Dacă arăți puțin curaj, se vor reduce la nimic!
Orice te sperie, fă-o!
Prostii!
Sunt deșteaptă... și încrezătoare.
Ești toantă și slabă de înger!
- Sunt încrezătoare. - Silabisește „capră” atunci.
C...
A...
- Hei, Sky! Te-am căutat peste tot. - Ia-ți chitara. Acompaniază-mă.
- Ce? - Hai! Țineți-le piept!
Țineți-le piept! Orice vă sperie, faceți întocmai!
Chitara ta e fără cablu, nu? Urmează-mă.
- Caută formația. - Bine.
Ce fel de aiurit nu e în stare să silabisească cuvântul „capră”?
C...
A...
Nu.
C...
I...
Sadie!
Doar nu ai de gând să cânți, nu?
Îi vei speria de moarte.
Ești cea mai slabă cântăreață din lume.
Dă-te jos de acolo. Arăți ca o idioată.
Îmi făceai inima să bată tare
Doar gândul la tine
Erai un vânt rece
Care mereu bătea
Dar nu voi mai îndura
Nu de asta am venit
Aici
Sunt în mintea ta
Am înviat din morți
Te-am făcut să alergi de frică, Eu nu mă mai tem
Te-am prins, Te voi doborî
Nu veni la mine, Eu nu mă mai tem
Opriți-vă!
Ține-i piept, Ryan! Poți s-o faci!
Despre ce vorbești? Eu sunt Ryan.
Fă ceva de care te temi!
Vrei...
Vrei să ieși cu mine?
Da!
C...
A...
P-R-Ă.
Silabisește „speriat”!
S-P-E-R...
I-A-T.
Și nu sunt!
Sunt în avantaj acum
Iar tu pierzi teren, nu a trebuit să te lupți vreodată
N-ai mai pierdut
Vezi că se scot mănușile
Spune-mi când te saturi
Da
Sunt gata de spectacol Și suntem față în față
Cred că îl voi rearanja Și te voi pune la locul tău
Nu mă vei învinge
Verifică, Ți-e teamă de mine
Sunt în mintea ta
Te-am făcut să alergi de frică, Eu nu mă mai tem
Te-am prins, Te voi doborî
Nu veni prin preajmă, Eu nu mă mai tem
Îmi făceai inima să bată tare
Doar gândul la tine
Dar acum ești în fundal
Ce-ai de gând să faci?
Strigați dacă auziți asta, Suntem neînfricați
Sunt în mintea ta, Am înviat din morți
Te-am făcut să alergi de frică, Eu nu mă mai tem
Te-am prins, Te voi doborî
Nu veni la mine, Eu nu mă mai tem
Sunt în mintea ta, Am înviat, am înviat din morți
Eu nu mă mai tem, Eu nu mă mai tem
Te-am prins, Te voi doborî
Nu veni la mine, Eu nu mă mai tem
Bravo!
Spune-mi, drăguță.
Ți-ai pierdut cumva părinții în seara asta?
Încă un pas și îi scap!
Doar nu credeai că dispar dacă vei cânta, nu?
Nu sunt un monstru obișnuit.
Nu degeaba mi se spune Cea Eternă!
- Skylar, fugi! - Taci, Steve!
Nu te teme! Ea se hrănește din teama ta!
Destul!
Serios, încă un cuvânt și amândoi veți face buf!
Haide, Henry. Trebuie s-o ajutăm.
Poate ai distrus monștrii de jos.
Dar vor veni alții. Mereu vin alții!
Fiindcă teama există mereu.
Și teama naște monștrii, nu invers.
Ce-ar fi să le dai drumul părinților mei și să mă iei pe mine?
- Ce? - Ce?
Scuze, repetă.
Dacă îi pui pe acoperiș, poți să faci ce vrei cu mine.
- Nu, scumpo! - Nu face asta!
Aș accepta târgul.
Mai întâi, renunță la pistol.
- Nu, scumpo! - Nu!
Nu asculta!
Și cealaltă chestie de pe mână.
Surpriză!
Prinde-o!
Îndrăznești să mă păcălești?
Mamă! Tată!
Nu!
Te-am prins, iubito.
Grozav!
S-a mărit!
Se hrănește din teama ta, scumpo!
„Se hrănește din teama ta, scumpo!”
Stați aici.
- Da. Eu sigur rămân aici. - Bun plan!
Unde ai fugit?
Uite! Distracție dublă!
Nu-ți fie teamă! Asta o face mai puternică!
Eu nu mă tem! Se hrănește din teama voastră!
Mamă, tată, aveți încredere în mine! Vă rog!
Nu mai vorbiți!
Distrageți-o pe Deimata. Am nevoie de timp!
Ce...
O facem împreună. Eu...
- Henry, ajută-mă puțin. - Încerc. N-am mai folosit așa ceva.
Of, copii! Ce adorabil!
Skylar, unde ești?
Mamă, tată, rezistați!
Aici erai!
Acum vei simți durere cum n-ai mai simțit vreodată!
Trei e cu noroc!
Fii sinceră, par plinuță cu atâtea capete?
Da.
Acum!
Aveți încredere!
Am încredere în fiica mea.
E o fată isteață. Se va descurca.
Da.
Nu mai e un copil. E adult. Recunoaștem asta.
Așa e!
- E timpul să ne detașăm. - Da.
- Să slăbim frâiele. - Da.
Copil neastâmpărat!
Am prins-o!
Cine e monstrul tău acum?
Grozav, scumpo.
Grozav.
Ne ajuți puțin cu funia?
- Vrem funia acum, te rog. - Da.
Acum, tată!
- Scumpo. - Skylar?
- Iubito! - Scumpo!
Ești... teafără?
Ce mă bucur! Sadie!
Sadie, Henry, vă mulțumesc. Stai să...
Vedeți? Puteți avea încredere în mine.
- Scumpo. Te iubim mult de tot! - Atât de mult!
- Încât să-mi eliminați programul? - Da. Îl putem prelungi cu 30 de minute.
Haideți! Doar v-am salvat viețile!
- Are dreptate. - Așa e, e adevărat.
Adevărul este că avem nevoie de puțină frică...
Vă iubesc.
...fiindcă nimic nu e mai frumos
ca atunci când descoperi că ceva te sperie
și, totuși, o faci.
Te simt venind de la distanță
Îmi crește pulsul Când îți aud cuvintele
Și spui atât de multe, De parcă nu-ți dai seama
Că sunt semnată, sigilată, Trimisă cu timbru
Nu trebuie să încerci din greu
Mi-ai luat inima deja
Nu trebuie Să-mi demonstrezi nimic
Deja te plac
Așa că ține-mă, ține-mă Ține-mă strâns acum
Fiindcă sunt gata de plecare
Și nu e ca și cum poți scăpa de frică.
Unele lucruri mereu vor fi înfricoșătoare.
Cum ar fi vorbitul în public.
În concluzie, deși amigdala ne cauzează anxietatea,
cortexul prefrontal, o altă parte din creier, ne ajută s-o controlăm.
M-ai cucerit cu un bună
Închide gura, dragă, Nu spune nimic
Fiindcă nu spui ceva Ce n-am mai auzit
Acele cuvinte se destramă Când muzica e tare
Și difuzorul sare în aer Pe cântec
Nu trebuie să încerci din greu
M-ai cucerit cu un „bună”
Nu trebuie să-mi demonstrezi nimic
Te plac deja
Dacă n-ar fi frica, nu am ști când să fugim.
Uită-te pe unde mergi, tocilarule.
Cui îi spui tu tocilar...
tocilarule?
Uită-te și tu pe unde mergi, bine?
Sau cât de bine te simți când te aperi.
M-ai cucerit cu un „bună”
Nu spune, nu spune „Noapte bună”
M-ai cucerit cu un „bună”
Nu trebuie să încerci din greu
M-ai cucerit deja
Acest miceliu se împânzește.
- Serios? - Uită-te.
Ia uite!
Ține, ține, ține Ține-mă strâns acum
Sunt gata de plecare
Nu spune „noapte bună”
Știi m-ai cucerit cu un „bună”
M-ai cucerit
M-ai cucerit cu un „bună”
M-ai cucerit
M-ai cucerit cu un „bună”
Nu-mi spune „noapte bună”
M-ai cucerit cu un „bună”