-Pořád to není rovně, že? -Ne.
MRTVOLY NEMŮŽOU DO ŠKOLY
Mám znovu vytáhnout žebřík?
Ne, jen mi udělej stoličku.
Co to, to nemyslíš vážně!
Skylar, zlomíš si vaz!
Nedělej to!
-Ty jo. -No ne!
A co teď?
Fajn.
Ty vogo.
Kolik let jsi dělala gymnastiku?
Šest a půl.
Tak to byl přesně ten moment: „Nezkoušejte to doma“.
Zkoušíš to doma?
Jestli ano,
pak chápu, proč jsou tví rodiče tak opatrní.
Když mluvíme o rodičích, musím být v šest doma.
-Půjdeme? -Jo.
Vezmu si batoh.
Sky, než odejdeš, nechceš si zazpívat?
Jasně.
-Dobrý! -To bylo skvělý.
Jsi dobrá, Skylar.
Zítra budete válet.
Myslíš?
S dovolením, máme tady zkoušku.
Vezmeme to od začátku,
a zpívat bude profesionálka.
No super!
Hej, Sky...
Díky za pomoc.
Jasně!
Hrozně se mu líbíš.
Ryanovi? Ale prosím tě.
Jsme kamarádi snad sto let.
A má přítelkyni.
Ex-přítelkyni. S Myrou se rozešli.
Už zase?
Jak se v tom má člověk vyznat?
Není na to nějaká apka?
Jen protože s ním zpívá v kapele.
V podstatě ho přinutila s ní chodit.
Ale jemu se líbíš ty.
-Jsi šílená. -A ty jsi natvrdlá.
-Nejsem natvrdlá. -To teda jsi.
Počkat, kudy to jdeš?
Zkratkou přes hřbitov.
Jinak to domů nestihnu.
Hele, Sky?
Nejsem si jistá, že to je dobrý nápad.
Čeho se tak bojíš? No tak,
co je tak strašidelného na hřbitově?
Mrtvoly!
Ne, myslím to vážně. Všude kolem jsou mrtvoly.
Ale no tak, mrtvých se bát nemusíš.
Jen těch, co je pohřbili zaživa.
Přestaň s tím, nebo dostanu záchvat!
No dobře! Hele, jestli se Ryanovi fakt líbím,
tak proč mě nepozve na rande?
-Nejspíš má strach. -Z čeho?
Že odmítneš.
A co je na tom tak strašidelného?
Že tě někdo odmítne,
že tě ztrapní,
to, čeho se lidi normálně bojí?
Nechápu, o co jde.
Protože ty se nebojíš ničeho. Jenže ty nejsi normální.
Ale jednou tě to dostane.
-Ani náhodou. -To víš, že...
Co to bylo?
Asi jen kočka.
A nebo... oživlá mrtvola.
Panebože, tam je!
Ne, spletla jsem to.
Jen kočka. Kočka zombík.
Co žere lidské maso.
Já tě nesnáším! Myslím to vážně!
Dostala jsem tě!
Tak to bylo o fous.
Takhle brzy by neměli vylézat.
To nevypadá na běžný Halloween.
MYKOLOGICKÁ PORADNA
Dobré ráno, už musím, pusu!
Ne tak zhurta!
Nejdřív snídaně.
Fuj, co je to?
Česnek. Skvělá ochrana.
Odpuzuje spoustu hnusných věcí.
Jako třeba kohokoli tři metry ode mě?
Dnes večer s tátou
jdeme na každoroční mykologické sympozium
do Národního muzea historie.
Proč je Halloween pro houbaře tak důležitý?
Proč se to sympozium nekoná třeba 1. listopadu?
Prostě to tak je.
No,
Ryan dnes pořádá ten večírek.
Tak mě napadlo, nemohla bych přijít později?
S tátou nás napadlo, že večerku zrušíme.
-Fakt? -Bude mnohem lepší,
když nikam nepůjdeš.
Cože? Ale vždyť je to za rohem.
Dnešní noc je nevhodná.
-Řešíme to každý Halloween... -Venku řádí zlé živly.
Jaké? Děti přestrojené za piráty?
Mami, já na ten večírek musím.
Prosím! Udělám pro tebe cokoli!
-Uděláš pro mě cokoli? -Cokoli!
Tak co kdybys tam nešla?
Kde je táta?
Skylar, nechoď dolů.
Víš, že do laboratoře nesmíš.
-Tati? -Ano?
Řekneš prosím mámě, že se chová hrozně?
Ale to ona nerada slyší.
-Co je to? -Jedovaté plísně.
Způsobují vážné akné. Chceš se podívat zblízka?
Asi si to nechám ujít, ale díky.
Tvoje chyba.
Tati, můžu prosím jít na Ryanův večírek?
-Jasně. -Super, jsi nejlepší!
-Steve? -Ano, zlato?
-Ten večírek je dnes. -Aha.
V tom případě tam nesmíš.
-Cože? -Jde o to, broučku...
Tati, neříkej mi broučku!
-Drahoušku... -To je ještě horší!
-Až budeš starší... -Kdy?
-V šestnácti. -V šestnácti.
-Vždyť je mi skoro 16! -Ale jen skoro.
Zlato, máme tě moc rádi. Neděláme to...
Tak mi přestaňte ničit život!
Skylar, to je...
Skylar, zlato?
Puberťáci, že?
S těmi jsou jen problémy.
-Co ty o tom víš? -Mám kocoura.
Prožívá složité období.
-Zlato? -Ano?
Možná bychom jí to měli říct.
Ale zrovna teď máme tolik práce.
Vzal sis česnek?
Zlato, to už jsme tolikrát probrali.
Česnek neodpuzuje strašidla, ano?
Je to jen pověra.
Stejně jako strašidla!
Jo.
-Tu máš. -Má pravdu.
Ty jíš česnek?
-Ne, je to blbina. -Přesně tak.
No ne, vidíš to?
Plné zjevení.
Sebrali jsme ho včera, to ještě ani nebyl Halloween.
Co se to děje, Steve?
To kdybych věděl.
Byla to řečnická otázka.
A taky řečnická odpověď.
-Nemám náladu. -No tak!
To nemůžeš aspoň trošku vyjeknout?
Rodiče mě večer nechtějí nikam pustit.
Cože? Kdy se k tobě přestanou chovat jako k nemluvněti?
Až mi bude 16.
Protože budeš dost stará na to, aby tě vzali do kláštera?
-Přesně. -To je tak ubohý.
Ty jo, kdyby ses viděl!
Řval jsem jen ze slušnosti.
Aby měl ze sebe dobrý pocit.
Myslím, že sis cvrnknul do gatí.
To není pravda!
Není to vtipný!
Trošku jo.
Amygdala je část mozku,
která vyvolá reakci v nebezpečí.
Jestli si nedáš pauzu, zavaříš si mozek.
Poručí hypotalamu, aby reagoval a zachránil ti život.
Přestaň se tou prezentací trápit.
Zvládneš ji skvěle.
Víte, jak nezvládám stres.
Až se postavím před třídu,
nebudu schopná slova a budu vypadat jako idiot.
Nenech se tím vystrašit.
Říká někdo, kdo neví, co je strach.
Tak co, těšíte se na večer?
Už se nemůžu dočkat.
Asi to bude super.
Její rodiče to nadchlo nejvíc.
Jo. Pořád nevěřím, že táta nám sehnal povolení
využít sídlo McQuarryů.
Nikdo tam nechodí.
Nikdo nemá zájem. Je to děsivý místo.
Myslíte, že tam fakt straší?
Kdoví?
Starýmu McQuarrymu prý přeskočilo.
Zamknul se v tom domě na dlouhý roky.
Ryane, musíme projít ten seznam.
Jasně.
Po škole máme zkoušku.
-Stav se, jestli chceš. -To si nenechám ujít.
Nemysli si, že do tebe nevidím.
Od Ryana se drž dál, jinak ti udělám ze života peklo.
No nevím, Myro.
Mám takový pocit, že to by mi nesmělo být jedno, co si myslíš.
Nechápu, jak s ní mohl Ryan chodit.
Já vím, jde z ní strach.
Ryan by si měl nechat vyšetřit amygdalu.
Tak jo.
Kytary musíme trochu ztlumit,
ať jsem pořádně slyšet.
Ale ne.
To ne.
Vypadá to hrozně.
Za prvé, mé jméno je moc malým písmem.
A za druhé je to nakřivo!
Nechtějte po mně, abych šel k školníkovi pro žebřík.
Hrozně páchne.
-Seženu Skylar. -Ne!
Jen mi udělej stoličku.
Myro, Skylar dělala
šest let gymnastiku.
Udělej tu stoličku!
Tak jo.
Můžeme?
Trochu doleva. Ještě.
Díky.
Nehýbej se.
Fajn.
Koledu, nebo něco vyvedu!
Podívejte na toho psa.
Ten je roztomilý!
Ale prosím tě!
No ty jsi ale miláček.
Ty jsi krasavec.
Ztratil ses? Ztratil ses,
Pejsánku? Ztratil ses?
Ty se ztratil, pejsánku? Ty ses...
Byl v podstatě celý.
A to ještě ani nezapadlo slunce.
Cobbe, vezeme dalšího.
Nevím, co ještě zvládneme.
Systém je přetížený.
Řekni mu, ať spustí záložní generátor.
Spusť záložní generátor.
Zkusím to.
Já vím.
Nedělám to poprvé, brouku.
Ta vznětlivost ti hrozně sluší.
Nesnáším Halloween!
Fajn, dost!
Já vím. Hrůza, co?
Vůbec ne.
Jen jsem tě dlouho neslyšela zpívat.
Mám příšerný hlas.
Nevím, co budeme dělat.
A kde je Myra?
Tady.
Proboha, co se stalo?
Spadla.
Takže na dnešek nemáme zpěvačku.
To je super nápad!
Ty můžeš zpívat!
Písničky znáš.
Já?
Jasně! Máš super hlas!
Budeš skvělá.
Jenže mí rodiče mě tak trochu...
Prosím, Sky.
Potřebuju tě.
Tak co už?
-Bude sranda. -Skvělý!
Kdybys začala být nervózní nebo...
-Proč bych měla? -No já nevím.
Když stojíš na pódiu přede všemi lidmi
a oni tě pozorují, tak
z toho jde trochu hrůza.
Ty nevypadáš, že bys měl strach.
Blbneš?
Mám v gatích naděláno.
Nechám se unést hudbou.
To mi pomáhá.
Když to přijde, zkusím to taky.
A když budeš mít problém,
otoč se na mě.
Zazpíváme to spolu.
Musím jít vymyslet, jak
no, musím se nachystat.
-Přijď včas! -Jasně.
-Spoléháme na tebe. -Tak zatím.
Vyměnit tě za Skylar?
To byl skvělý nápad!
Cobbe, něco mi tu nesedí.
Aktivita je desetinásobná.
Jako by je to táhlo do Fairview.
A to není všechno.
Ta nádrž vyzařuje mnohem více energie,
než odpovídá úrovni plasmy těch, co jsi přinesl.
Nejspíš za to může náš čestný host.
Poslyš, potřebuju,
abys večer pohlídal Skylar.
Vážně tam není pro ni bezpečno.
Zajisti, že neodejde z domu.
Jasná věc.
Doufám, že si uvědomuješ, že za hlídání beru 15 babek na hodinu.
A nebo nic.
Jak se ti to hodí.
Myslím, že nic se mi hodí víc.
Fajn, tak to uděláme tak.
Udělám to za nic.
-Ale ne. -Co?
Už teď to zachytilo víc případů.
-Fakt? -Jo.
Ještě že jsem tu dnes na hlídání dětí.
Takže prostě nesmím jít. Je to poslední slovo?
Bohužel ano, zlato.
Tak fajn.
Nechystáš se utéct, že ne?
Jasně že ne!
To by bylo stejně dětinské,
jako když ty mě nepustíš na Halloween z domu.
Julie, máme ještě dvě stra...
Strašný fofr. Vyzvedneme dva stroje,
než začne dnešní sympozium.
Takže už musíme.
-Musíme vyrazit. -Jo.
-Ano.
-Dobrou noc, zlato. -Ahoj.
Užijte si to!
Nazdárek!
Máš náladu na strejdu Cobba? Zahrajeme si deskovky?
Nebo třeba karty?
To mám jako chůvu?
Tak to ne, žádnou chůvu.
Parťáka puberťáka. Nemáš zač.
Ještě zapnu alarm
a budete v bezpečí uvnitř.
Alarm? To myslíš vážně?
Zlato, ani o něm nebudeš vědět.
Pokud se nepokusíš odejít.
Máme tě rádi. Pěkný večer.
-A neotevírej dveře ani okna. -Rozhodně ne.
Hej, je mi skoro 16!
Je mi z toho nanic.
A to ji chceš pustit na ulici?
S naší krví a nejistotou, kdo vlastně je?
Měli jsme jí to říct. Měli jsem ji už cvičit.
Možná ano. Ale na to je pozdě.
Já ten kód neznám,
takže jestli tu chceš nějaký kamarády,
už by tu museli být.
Půjdu do svýho pokoje.
Nesnášet svůj život.
Bez výcviku nebude lovkyně strašidel,
ale jejich oběť.
Je to pro její dobro.
Měla jsem jí dát víc česneku.
Nezačínej zase s tím česnekem.
Studie účinnosti jasně říkají...
-Ty studie jsou nuda! -To tedy nejsou!
Seřizuješ ten krám někdy?
Mělo by být nachystané.
Počkat, cože? Zamkli tě doma?
Přijďte ke mně za 10 minut.
Co chceš dělat?
No co, vypnu elektřinu.
Jdu ven.
Ta mě děsí.
Byla by to větší zábava, kdybychom hráli dva.
-Možná za chvilku. -Kam jdeš?
Jdu vyprat prádlo.
Tam žádné prádlo...
Ne, vyhrával jsem!
Raději to vypnu všechno.
Nevypínej pojistky!
-Ne. -Cobbe?
Ne.
Stůj. Zůstaň tam! Ne!
-Stůj! -Cobbe!
Stůj!
Zůstaň tam!
-Cobbe, co se to děje? -Zapni to!
-Cobbe! -Zdrhej!
-Cobbe, co se děje? -Musím vzít Skylar!
Nesmím tu nechat Skylar! Pojď!
Rychle!
Ven! Ven ze dveří!
Pohni!
Nazdárek, světe.
Maminka je doma!
To není houba.
Ne, to není.
Tak se potkáme na večírku.
Ne! Musíme zůstat se Skylar.
Pojď!
Kde jsou lovci?
Já jsem jen zaměstnanec.
Neubližuj nám, prosím!
Ale neboj, drahoušku.
Na to budeme mít času dost!
To je strašný!
To ráda slyším.
Theodosio! Bobe!
Pojďte za mnou!
Vypadáte dobře.
Čí strach vás krmí?
-Jejich! -Jejich!
No vida, jak se krčí!
Určitě jsou lahodní!
Tak jdeme na to.
Vyrazíme lovit lovce!
Neboj, drahoušku. Brzy se vrátím.
A zůstanu navždy!
Cobbe, co se to děje?
No, to je na dlouho.
Můžeš to zkrátit?
Ta zlá paní je nesmrtelná, chce zničit tvý rodiče
a navěky vlastnit tvou duši.
Ale...
Ani netušíte, jak skvělé je být na svobodě!
Patnáct let jsem byla zmačkaná do kuličky.
Tomu bych vůbec nevěřila.
Vypadáš naprosto skvěle.
To jo! Cvičila jsi, že?
Byla jsem nacpaná v kotli, ty idiote!
Aha, pardon.
Máme co dohánět.
Jak se vede obchodu se strachem? Píše ještě Stephen King?
Ano, ale naposledy napsal historický román.
-Strašidelný? -Ani moc ne.
A co děsivé filmy? Bojí se děti hororů?
Ne, jsou to spíš trapné komedie.
-Ale upíři jsou populární! -Á!
Tak to je slibné.
Až na to, že jsou to romantičtí upíři, kteří se zamilují.
Fuj!
Tak to máme co dělat.
„Cvičila jsi?“
Ty máš místo mozku slámu.
A to tě překvapuje?
Jsem z ní celý.
Nebojte se, je to jen kostým.
Dost přesvědčivý!
Steve, podívej se na to.
Takový výskyt plazmy jsem neviděl
patnáct let.
To není možné.
-Vrať se do auta. -Jo.
Nechceš zavřít dveře?
Já řídím, ty zavíráš!
Ty máš na starosti auto, já přístroje.
Tak to bylo vždycky.
Tak pojď, krásko.
Jen abys věděl, mám všechno,
co mám mít.
A ty jsi chlap.
Ty máš zavírat dveře.
-Teď ne! -Jen ti to říkám!
Mí rodiče loví strašidla?
Už čtvrtou generaci. Nemají konkurenci.
Proto se zaučuju právě u nich.
Počkat.
Mí rodiče? Steve a Julie?
Opatrní vědátoři? Co řeší plísně?
Plísně dělají přes den. Tím vydělávají.
Ale chytat strašidla není o penězích.
Je to spíš dobrovolnická práce.
Jako pomáhat v jídelně?
Ano, Sadie.
Jako pomáhat v jídelně pro strašidla.
To je můj telefon.
Volají tví rodiče.
-Haló? -Cobbe, co se stalo?
No, jen jsme tak blbnuli
a vypadla elektřina v zadržovací jednotce.
-Cože? -A Deimata utekla.
A pak vám došla limča, což je...
Je Skylar v pořádku?
Ano, až na to, že se v ní právě probudil
strach za celých těch 15 let.
-Chce s tebou mluvit maminka. -Mami?
Skylar, je všechno v pořádku?
Ano, až na to...
Nechali jste mě s Cobbem a on je úplně mimo!
Ne, není mimo, mluví pravdu.
Prosím, velmi pozorně ho poslouchej.
A udělej, co ti řekne.
-Skylar? -Skylar?
Mami?
-Maminko! -Skylar?
Haló?
-Přerušilo se to. -Super.
Skylar je v nebezpečí, musíme Deimatu zastavit.
Neboj, to zvládneme.
Theodosio! Bobe!
Zábava začíná!
Když jsi řekl, že ta zlá paní
chce vlastnit Skylařinu duši.
To není pravda!
Myslel jsi to obrazně, že?
Ne, doslova.
Takže když vy dva zajistíte, že Skylar...
nepůjde sama pryč!
Kam jdeš?
Nech mě!
Pusť mě!
Kam jdeš?
Jde po tobě strašidlo.
Není to pravda, je to jen sen.
Jdu na Ryanův večírek
a za chvilku se probudím.
Skylar, poslouchej mě!
Přestaň!
Sadie, je mi divně.
Srdce mi buší jako o závod, potí se mi dlaně
a žaludek mám jako na vodě.
To je strach. Já ho zažívám denně.
Někdy i dvakrát.
Třeba v šatně po tělocviku.
Já to mám spíš u testů, domácích úkolů, když mluvím s kluky,
holkami, učiteli, prodavačkami a rodiči...
Já to vůbec neznám!
-Tak proč se to děje? -Protože Deimata je na svobodě.
Strašidla jsou astrální projekce lidského strachu.
Většinou je vidíme jen ve snech.
-Každou noc. -Někdy i dvakrát.
Ale když je ve vzduchu hodně strachu, jako například na Halloween,
získají na síle do té míry, že se zhmotní.
A úkolem lovců strašidel je zajistit,
aby nezískali nadvládu.
Co myslíš tou nadvládou?
Každé strašidlo napadá jednoho člověka,
většinou na celý život.
A když je ten strach moc velký,
strašidlo toho člověka totálně ovládne.
A kdo je ta Deimata?
Je to tvé strašidlo.
A Deimata je pradávné strašidlo.
Ta jsou nesmrtelná a nezničitelná.
Vždy se nalepí na nejsilnějšího hostitele,
jakého najdou.
Jako byl tvůj dědeček.
Můj dědeček?
Umřel těsně před mým narozením.
Tvůj dědeček byl lovcem strašidel.
A většinu života
držel Deimatinu moc na uzdě.
Ale nakonec už na ni neměl.
A pak si Deimata našla nového hostitele, tebe.
Ahoj, maličká Skylar.
-Běž od ní pryč! -Nebo co?
Tvoje matka měla lov strašidel v krvi.
A tvůj otec se stal také lovcem, aby tě ochránil.
-Takže konvertoval? -To nebyl problém.
Byli reformovaní.
A protože byli vědci,
upravili staré zbraně tvého dědečka
a dosáhli něčeho, co nikdo nepovažoval za možné.
To bude stačit.
Přišli na způsob, jak chytit jedno pradávné strašidlo.
Protože byla pod zámkem,
vyrostla jsi naprosto beze strachu.
A teď se to všechno vrátilo.
Tyjo, zajímavé.
A naprosto nemožné. Čau!
Proč jí to rodiče nikdy neřekli?
Proč asi? Není to pravda!
Lov strašidel se v rodinách dědí.
Rodiče obvykle řeknou dětem pravdu až v 16 letech,
aby jim zajistili normální dětství.
Když mluvíme o tom, co je normální, což tohle není,
jdu na Ryanův večírek.
Sky! Jde po tobě strašidlo!
Jít na večírek je dobrý nápad.
Jestli se Deimata vrátí, budeš tam ve větším bezpečí.
Ale potřebuješ zbraně.
-Zbraně? -Ano.
Já se picnu!
Kanón je zpomalí,
paralyzér jim dá pořádnou ránu.
Ale abyste je chytili, potřebujete tyhle zlatíčka.
Molekulární atomizér zredukuje strašidlo,
až se vypaří.
To znám!
Z videoher.
PZJ, neboli přenosná zadržovací jednotka.
V ní je udržíte, než se vrátíte sem
a zavřete do kotle.
Který musím nejdřív opravit,
protože bez něj jsme nahraní.
Ty s námi nejdeš?
Bla, bla, bla. Můžeme jít?
Proč se tak chová?
Nikdy nezažila strach,
a navíc tak velký.
Popírání je zcela běžná reakce.
Jestli s námi nejdeš, tak zůstaneme tady!
Běžte se Skylar, ať dorazí v pořádku na večírek.
Já na vás dohlídnu přes kameru v této helmě.
Jenomže já jdu domů
a zalezu pod postel, takže... -Nejdeš.
Protože Skylar hrozí nebezpečí.
Tak už dost řečí a pojďme,
nebo budu potřebovat papírový pytlík.
Poslyšte, já jdu.
Ale ne bez zbraní.
-Ani náhodou! -Náhodou jo. Je Halloween.
Můžeš tvrdit, že jdeš
za postavu z verneovky.
Vůbec nevím, o čem mluvíš.
Protože tvá generace netuší,
co je pravá science fiction.
Já jsem tu od toho, abych tě hlídal, ty se máš nechat hlídat.
Takže neprotestuj!
Dobře.
Vezmu si tu malou.
Ještě tohle, tohle a tohle.
A rozhodně tohle.
A to se bude hodit.
-Ne. -Dobře.
Fajn, to jsem trochu přehnal.
Jsou tady.
-Myslíš, že je to past? -Rozhodně.
-A chceš do ní skočit? -Jasně.
A já jdu první?
-No pochopitelně. -Tak fajn.
-To je přece... -No jo, jo.
Pohněte si, už to začalo!
Nezapomeňte, budu vás sledovat.
Ano?
Jste v bezpečí.
Aspoň myslím.
Zlato, je to jen placebo.
Není to placebo!
Řada dvojitě zaslepených studií tvrdí...
Jasně, financovaných pěstiteli česneku.
-Kdy jsem byla naposled nemocná? -Nevím.
-Kdy jsem naposledy... -Mám pro vás překvapení.
-Mami! Tati! Pomoc! -Skylar.
-Jo! -Tam nahoře!
Skylar!
Mami, tati, kde jste? Rychle!
Zlato!
-Skylar! -Tady nahoře!
Mami! Tati!
Mami! Tati! Pomoc!
Pomoc!
Rodiče jde tak lehce oblbnout.
Tu ježibabu, co byla s Deimatou,
jsem už viděla.
Tu čarodějnici?
Ano, říkala jsem jí Školní šotek.
Když se mi poprvé zjevila, tak jsem se lekla,
že jsem napsala chybu ve slově koza.
To,
snad ani nejde napsat špatně.
Poté se zjevovala pokaždé,
když bylo ve škole něco důležitého.
I když ji nevidím, cítím ji.
Vysmívá se mi, že to určitě pokazím,
a pak to tak dopadne.
-Já jsem viděl toho druhého. -Toho strašáka?
Bydlí v lese za naším domem.
Ostatní děti si mě dobíraly,
když jsem se bál si tam hrát.
Jak jsem vyrůstal, vídal jsem ho všude.
Je to jak říkáš, i když ho nevidím,
vím, že tam je.
A zbývá jen utéct.
To je on!
Hele, hlavně se nesmíme bát.
Podle Cobba se živí strachem.
Když nás napadne, držme se spolu.
Vy jste prostě směšní.
Aspoň myslím.
-Henry! -Cobbe!
Sadie! Henry!
Cobbe!
Pomoc!
No jo, ze strachu utíkají.
No jo. Henry.
-Cobbe! -Henry.
-Cobbe! -Neboj se, Henry.
Cobbe!
-Cobbe! -Neboj se.
Henry, strach jim dává sílu.
Pokus se snížit si tep.
Dýcháš zhluboka?
Mám dojem, že nedýchám vůbec.
Henry!
Překvápko!
Tvůj strach jsem cítil na míle daleko.
Ty ale páchneš.
Kde je Henry?
Musíme se podívat, co je s ním.
-Půjdeme. -Jo, jdeme.
Henry! Co se stalo?
Je mu něco?
On zkameněl.
Hrůzou zkoprněl.
To se stane, když lidi nevydrží
pohled na strašidlo.
Měl bych víc cvičit, tohle je hrůza.
Umíš ho vyléčit?
Určitě ano, ale ne tady.
Musím ho vzít do laboratoře.
Ale nejdřív musíte vy dvě do sídla.
Takže je to pravda?
To si piš.
Pojďme.
Ztuhlý strachem.
To je mi ironie.
Steve?
Julie! Zlato...
-Zlato, jsem hned vedle. -Aha.
To jsem nevěděl.
Měl jsem si dát ten česnek.
-Cože? To jako fakt? -Zlato, nech...
Kde to jsme?
V tátově staré laboratoři.
Nic se tu nezměnilo.
Zajímalo by mě, co na nás chystá.
Výborná otázka, Stevene!
Jsem moc ráda, že se ptáš!
Pochopitelně vás zlikviduju.
Z vašich kostí si udělám nábytek na terasu.
Nazvu ji lenoškou prokletí.
Pokud jde o to, jak vás zlikviduju...
Chtěl by si někdo tipnout? Ne?
Ale no tak, bude to zábava.
Dobře, tak moment.
Čtyři slova, ano? Vidíte, co dělám?
První slovo! Vy se ani nesnažíte.
No tak, první slovo. Připraveni?
Ne? No dobře, tak ještě jednou.
Fajn, tak vám prostě řeknu, co udělám.
Vystraším vás k smrti!
Tak to hodně štěstí.
Vymýšlíš to 15 let a přišla jsi jen na tohle?
-Smutné. -Fakt smutné.
-Fakt směšné. -Ubohé.
Hrozný materiál.
Hlavě že vy jste profesionálové!
Mykology jen tak nevystrašíš.
Přesně tak, houby člověka zocelí.
Bez obav, však vy se budete bát,
až vystraším vaši dceru
přímo před vašima očima.
No vida, už je to tady!
To jsem chtěla vidět.
Musím letět, pa!
Končím.
Dost, už nikam neběžím.
Přece nás tu nenecháš?
Musím se s ním vrátit, rozmrazit ho
a spravit zadržovací kotel,
aby byl připravený, až tví rodiče chytí Deimatu.
Mí rodiče.
Nestane se jim nic?
Jo tohle. Neboj,
jsou to profíci.
A zvládnu to já?
To víš, že ano.
Nezapomeň,
že jsi lovkyně strašidel.
Pátá generace.
Ty naháníš strach strašidlům.
Není to naopak.
No jasně.
Je to přece hračka.
Hlavně dýchej, dýchej.
Musíš na ni dohlédnout.
Ty musíš být ta statečná.
Nemáš ponětí, jak šílená je to myšlenka.
Bezva.
Bum bác.
Běž, naložím ho.
Co říkáš, šéfko? Sebereme Skylar?
Ještě ne.
Ještě nejsem dost silná.
Potřebuju se ještě přiživit na jejím strachu.
Tak seskočme dolů a bon appétit!
Později.
Nejdříve mám chuť na jinou příchuť strachu.
-Aha, kam se chystáš? -Na halloweenský večírek.
Potřebuju kostým.
Myslíš, že potřebujeme taky kostýmy?
Kdybys byl ještě hloupější,
prodám tě jako těžítko na papír.
Nebuď tak zlá.
To se nikdy neomrzí.
Tak tomuhle říkám,
rozžhavená do ruda.
Ještě tu není.
Nemůžeme na Skylar čekat celou noc.
Tak asi budu zpívat já.
A je to v pohodě? Nejsi moc nervózní?
Ne, to dám.
Vypadám dobře?
Jak to myslíš?
Nemám hrozný vlasy?
Neměla jsem se ostříhat?
Mám tady beďara? Mám pocit, že ano.
Co je to prosím tě...
No jo, 15 let strachu naráz.
No vážně, nemám si to zamazat?
Asi půjdu raději domů.
Skylar, sluší ti to.
Pojď, ztratíme se v davu.
Nikdo na tebe nebude zírat.
A tady ji máme!
Dámy a pánové, Skylar Lewisová!
Skylar dnes bude s námi zpívat.
Ale ne. Úplně jsem na to zapomněla.
Nechte ji projít!
Proč mám ten pocit?
Pojď nahoru, Sky! Nestyď se.
Nenech se rozhodit.
Něco se se mnou děje.
Srdce mi bije jako o život. Něco je hrozně špatně.
Takže je to pravda?
Postavit se na pódium před všechny ty lidi.
Nazdárek, světe. Maminka je doma.
-Maminka! -Ničeho se nebojíš.
Nejsi normální.
A to tě bude děsit.
Nezapomeň, nech se unést hudbou.
Unést bych potřebovala odtud.
Jdeme na to!
Zvládneš to.
Drž se, Sky.
Hrůza z pódia. Moje oblíbená.
Úžasné.
To bylo nepopsatelné.
To musí být taková ostuda.
Trapas století!
Budu pokračovat.
Trochu to zrychlíme, chlapci.
Co ten tvůj krk?
Našla jsem přímo nadpozemského doktora.
Sky!
Skylar, co to děláš?
Nevečeřela jsem.
Brzdi, nebo ti zaskočí.
-To mi nevadí. -Strachu se nenajíš.
Nejím strach!
Jím sušenku.
Sadie, horší den jsem nikdy nezažila.
Mám příšerný pocit v žaludku,
kterého se nemůžu zbavit...
Říkala jsem ti, že to je strach.
A jak se ho zbavím?
Nezbavíš.
Musíš se s ním naučit žít jako každý jiný na světě.
Já to nedám.
Sky.
Sadie,
podívej.
Co je to?
To je moje máma.
Pojď sem.
Kam jdeš?
Najít si skupinu, co umí hrát.
Jsi k ničemu, zlato.
Tak k ničemu, že ti nepomůže,
ani když budeš cvičit.
To je sídlo McQuarryů.
Ona tu bydlela?
To nemůže být pravda.
To by mi máma řekla.
Stejně jako že jsi lovkyně strašidel?
Že ho Deimata přivedla k šílenství.
Tak jako starého McQuarryho.
On se v tom domě na roky zavřel.
Co když je Edgar McQuarry můj dědeček?
Možná proto jsou všichni tady.
-Kdo je kde? -Skylar, podívej se.
V tomto sídle se to strašidly jen hemží.
Musíme pryč!
Ne!
Jak to myslíš, že ne?
Máme tu všechny kamarády.
Co se s nimi stane, když odejdeme?
A jak jim můžeme pomoct?
My jediné máme zbraně, se kterými můžeme bojovat.
A jedna z nás je lovkyně strašidel páté generace.
Já to nedám. Hrozně se bojím.
Já se bojím celý život.
A víš, co jsem o strachu zjistila?
Když před ním utíkáš, je to jen horší.
No tak! To zvládneš.
-Já tě nesnáším. -Já tebe taky.
Jdeme.
Rychle, potřebuju něco.
Jdeme na to, Henry.
Neubližujte mi, pane Strašáku!
Pardon. To jsem,
se zrovna chystal říct.
To se stane i těm nejlepším z nás.
Ty jo, to bylo příšerný.
Slyšel jsem a viděl všechno,
ale ze strachu jsem se vůbec nemohl pohnout.
Totálně jsem se sesypal.
Skylar se Sadie na mě spoléhaly.
Příště to zvládneš.
Co kecáš? Jsem k ničemu.
-Jdu domů. -Bezva nápad.
Jasně, když je něco moc těžký,
nejlepší je skrčit se a zmizet.
Co na tom,
že tvý kamarádky jsou pořád v bryndě a potřebují pomoc?
Já jim nepomůžu.
Jsem zbabělec.
Na spravení kotle nepotřebuju hrdinu.
-Co potřebuješ? -No,
hlavně svařování a...
No jo.
Je to tam pěkně hnusný. Takže...
Ježíš!
Ahoj, Joshi.
Co to máte za arzenál?
To je jen kostým.
Však víš,
bum bum.
Legrační.
-Jo. -Tak čau.
Joshi?
Ano?
Kde máš nohy?
Sadie!
Kde je kanón?
Sundej si je! Nic nevidíme.
-Mně to nefunguje! -Dělej, zapni to!
-Rychle! -Promiň!
-Pojď! -Jo!
-Máme ho!
-Těch budeme potřebovat víc. -Jo.
-Jak to vypadá? -Skvěle.
Jsi talent.
Fajn, odlož tu svařovačku.
Skylar! Skylar!
Cobbe? Jak je na tom Henry?
Už dobře. Co vy?
V pohodě. Chytily jsme strašidlo!
Ale je jich tu víc. Potřebujeme další jednotky.
Aha, dobře.
Zaběhnu tam s dalšími.
-Fajn. -Ty jo.
Počkej!
-Čistý. -Fajn!
-Co se stalo? Je jim něco? -Jsou v pohodě.
Potřebují více pastí.
Kdybych se tak mohl rozdvojit.
Vydrž, vrátím se.
Počkej.
Dej mi tu tašku.
Zaběhnu tam.
Určitě?
Jo, určitě.
-Tak na ně, tygře. -Jo.
Zvládneš to sám opravit?
Poradím si.
Henry.
To je syn smrti.
Na tom nezáleží.
To teda záleží. Mělo by to velký vliv.
Houpej se stejným směrem jako já.
Cože? Jak mám vědět, kterým je to směrem?
Vždyť spolu pracujeme...
Ne, ty s tím jen mlátíš.
-Nemlátím. -Mlácení není houpání.
-Theodosio, co se děje? -Tam za rohem.
Kam to jdeme? Co to děláme?
-Ticho. -No jo.
Získává sebejistotu.
Jak znovu probudíme ten strach v nich?
-Nech naše kamarády na pokoji! -Jo.
Vypadá to, že jí záleží na kamarádech.
A v tom sále jich je spousta.
Jdeme na to.
Sežeňte ostatní.
Nastal čas na maličkou oslavu masové hysterie.
To si piš. To je nápad.
Sehnat ostatní? A proč?
Ty jsi fakt blbeček!
Ten kostým už mi smrdí.
Fuj.
Chceš si zatančit?
Asi ne. Tvoje chyba.
Myro! Je ti něco?
Přišla strašlivá ženská.
Ovládla mě.
Počkat, Deimata!
Kam šla?
Nahoru.
Do sálu.
Díky. Jdeme.
-Zatím čau. -Počkejte.
Neviděli jste mou krční ortézu?
Zavolá mi někdo taxík?
-Viděl někdo Skylar? -Ne.
Henry!
Ahoj, kamaráde!
Dlouho jsme se nestrašili!
Díky, že ses vrátil a nakrmil mě.
To jsem nečekal.
Bezva pokus, ty nekňubo.
Možná to bude dost bolet!
O tom jsi nám neřekl.
-Já jsem to nevěděl. -Ty jo.
Vítejte ve své nejhorší noční můře!
Takže Henry!
Už potřebuješ vyměnit kaťata?
-Nebojím se tě. -To teda bojíš!
Bojíš se mě, bojíš se tmy, bojíš se dětí,
co tě trápí v tělocviku.
Přiznej si to, kamaráde.
Bojíš se všeho!
-Nebojím! -Jsi zbabělec.
Vždy jsi byl a vždy budeš!
Nebojím
se
tě!
To teda bojíš!
Ne!
Nech mě být!
-S tebou jsem skončil. -Au.
No počkej.
Jak dlouho se známe?
Boj se mě, prosím. Prosím, pěkně prosím!
Je s tebou konec.
Konec? Počkej!
Budu ještě strašlivější.
Baf!
Baf?
Ber ho.
Je jich tam moc!
Hlavně zůstaň v klidu.
Teď nesmíme panikařit.
Tak to nevím.
Řekla bych, že na paniku je ta nejlepší chvíle.
Nemyslíš, čarodějnice?
Nepochybně!
Je více slov, která zkomolíš!
To není zrovna povedený večer, že?
Nejdřív ses přede všemi ztrapnila
tím příšerným zpěvem.
Nemysli si, že tě to nebude strašit po zbytek života.
Skylar!
Když jim ukážeš odvahu, scvrknou se!
Udělej to, z čeho máš strach!
Nesmysl.
Jsem chytrá a sebevědomá.
Jsi hloupá a slabá!
Jsem sebevědomá.
Tak mi vyhláskuj „koza“.
K
E
Hej, Sky!
Všude tě hledám.
Vezmi si kytaru. Dělej mi doprovod.
-Cože? -No tak, postavte se jim!
Postavte se jim.
Udělejte to, čeho se bojíte!
Ta kytara je bezdrátová, že?
Pojď se mnou.
-Sežeň kapelu. -Jo.
Jaký hlupák neumí ani vyhláskovat „koza“?
K
A
Ne.
K
I
Sadie!
Nechceš vážně zpívat, že ne?
Vyděsíš je k smrti.
Jsi nejhorší zpěvačka na světě.
Běž dolů.
Vypadáš jako idiot.
Srdce mi vždycky bušilo
Stačilo na tě pomyslet
Jen projít kolem stačilo
A hroutil se mi celý svět
Štěstí už si nenechám vzít
A strach, ten jiným přenechám
Vím, kam jít!
To ty se mě bojíš
To ty neobstojíš
Já nevím, co je strach!
Ať snažíš se, jak chceš A kamkoli půjdeš
Srdce ti bije na poplach Já nevím, co je strach!
Dost!
Postav se jí, Ryane! Dokážeš to!
O čem to mluvíš?
Já jsem Ryan.
Udělej něco, z čeho máš strach!
Půjdeš...
Půjdeš se mnou na rande?
Ano!
K
O
Z-A.
A teď vyhláskuj „vyděšený“!
V-Y-D-Ě
Š-E-NÝ.
A to já nejsem!
Bravo!
Něco mi řekni, drahoušku.
Nepostrádáš tak náhodou své rodiče?
Ještě krok a pustím je!
Tak ty sis myslela, že mě zaženeš zpěvem?
Já nejsem jen tak ledajaké strašidlo.
Proto mi přezdívají Ta věčná!
-Uteč, Skylar! -Drž hubu, Steve!
Neboj se! Živí ji tvůj strach!
Dost!
Ještě slovo a jste na kaši!
Henry, musíme jí pomoct.
Ta strašidla dole jste přemohli,
ale přijdou další.
Vždy přijdou další!
Protože strach nikdy nezmizí.
A strach tvoří strašidla,
není to naopak.
A co kdybys propustila mé rodiče a vzala si místo nich mě?
-Cože? -Cože?
Můžeš to zopakovat?
Když je dáš zpět na střechu, můžeš si se mnou dělat, co chceš.
-Ne, zlato! -Nedělej to!
Dohodu přijímám.
Ale nejdřív pusť ten kanón.
-Ne, zlato! -Ne!
-Nedělej to! -No, no, no.
To druhé taky, co máš na zápěstí.
Překvápko.
Chyť ji!
Jak si dovoluješ mě oklamat?
Mami! Tati!
Ne!
Mám tě, zlato.
To je k popukání.
Roste!
Živí ji tvůj strach, zlato!
„Živí ji tvůj strach, zlato!“
Zůstaňte tady.
Jo, tady rozhodně zůstanu.
Dobrý plán.
Kam jsi šla?
No prosím! Dvojitá zábava!
Neboj se!
Ona tím nabírá na síle!
Já se nebojím! Živí ji váš strach!
Mami, tati, musíte věřit, že to zvládnu!
Prosím!
Zmlkni!
Zabavte ji, ať získám čas.
Cože?
V pohodě, uděláme to spolu.
Já...
-Henry, že bys mi pomohl? -Snažím se.
Držím to v ruce poprvé.
Děti, jak rozkošné.
Skylar, kde jsi?
Mami, tati, vydržte!
Tady jsi!
Teď poznáš bolest, jako jsi nikdy nezažila.
No ne!
Ve třech nám to sluší!
Nejsem s těmi třemi hlavami trochu tlustá?
To jsi.
Teď!
Musíte mi věřit!
Věřím své dceři.
Je to moc chytrá holka.
-Jo. -Zvládne to.
To ano.
Už to není dítě.
Je to mladá žena. Musíme to přijmout.
Jo!
-Musíme ji pustit. -Jo.
-Uvolnit opratě. -Jo.
Ty spratku jeden!
Mám ji. Jé!
Tak kdo je tvé strašidlo teď?
Skvěle, zlato.
Super.
A teď lano, prosím? Pomůžeš nám?
-Teď prosím lano. -Jo.
Už jdu, tati.
-Zlato. -Skylar?
-Holčičko. -Broučku.
Není vám nic?
Tak se mi ulevilo. Sadie.
Sadie, Henry, díky vám.
Počkej, já to...
Vidíte? Můžete mi věřit.
-Ano. -Holčičko.
-Máme tě moc rádi. -Tak moc.
-Dost na to, že mi posunete večerku? -Ano.
Posuneme ji tak o půl hodiny.
No tak, vždyť jsem vám zachránila život.
Na tom něco je.
To je pravda.
Pravda je, že trochu strachu v životě potřebujeme.
Mám vás ráda.
Protože není nic lepšího
než zjistit, co vám nahání hrůzu,
a pak to stejně udělat.
A strachu se nemůžeme úplně zbavit.
Některé věci zůstanou vždycky děsivé.
Jako třeba mluvit na veřejnosti.
A na závěr chci říct, že zatímco amygdala způsobuje strach,
tak další část mozku, prefrontální kortex,
nám pomáhá ho ovládat.
A kdyby nebyl strach,
nevěděli bychom, kdy utéct.
Čum na cestu, pitomečku.
Komu říkáš pitomečku,
pitomečku?
Dívej se, kam jdeš, jo?
A tady bychom neznali ten pocit, kdy si konečně dupneme.
To podhoubí se má k světu.
-Ano? -Podívej se.
Ale koukejme se.