Radau.
Aš esu Anė Koutok. Jei kas nors nutiks...
...Koutok. Jei kas nors nutiks...
Jei kas nors nutiks...
GRUODŽIO 24 D. SEPTINTA TAMSOS PARA
- Piti, kalbėk. - Vade, aš ledo arenoj.
Jie atvyko anksčiau. Gabens palaikus į Ankoridžą.
Tai žinoma. Aš tuoj atvyksiu.
Viską prižiūri kapitonas Konelis...
Ką? Jis ten? Būsiu už 5 min.
- Gerai. - Palauk. Velnias.
- Vade. - Eina šikt.
Paskambink Navaro. Tegu palaukia manęs nuovadoj.
- Vade... - Tučtuojau. Gerai?
Gerai, bet ką sakyt, dėl ko viskas?
- Vade?... - Džiulija.
Džiulija, aš Liza Danvers. Dirbu su tavo sese.
- Prieisiu prie tavęs, gerai? - Ne.
Tau reikia į vidų. Apgaubsiu tave.
Viskas gerai. Aš suprantu. Žinai, ką?
Aš tave apgaubsiu. Štai taip. Viskas.
Aš tave apsaugosiu.
Viskas gerai. Tu su manim.
- Gerai. - Taip.
Pasirengus?
Nagi.
Labas.
- Atsiprašau. - Viskas gerai.
Gali palaukt manęs apačioj? Aš tuoj.
- Ačiū. - Ji susitvarkys?
- Kūnus jau gabena į Ankoridžą? - Taip.
Prajoras rūpinas tuo. Dar Konelis prižiūri.
- O jam ko čia reikia? - Suprantu...
Jau geriau tegu nebando atimt bylos.
Niekas neatims bylos. Eik pas sesę.
Tas įrašas... Reikia pakalbėt apie jį.
Taip.
Labas, Prajorai.
- Kaip sekės? - Taip...
Turiu tau medicininių įrašų apie žmones,
sužalotus kaip Tsalalo vyrai.
Gerai. Surink viską.
Pakalbėsim vėliau.
Tas vaikis bus geras policininkas.
Stebuklas, kad šūdini genai nepaėmė viršaus.
- Kokį velnią čia veiki? - Ir tave smagu matyt.
Aš rimtai. Kodėl prižiūri paprastą palaikų transportavimą?
- Pabūsiu čia kurį laiką. - Taip ir žinojau, po velnių.
Pažiūrėk į mane. Atvykau ne bylos perimt.
- Tai kodėl tu čia? - Vyksta protestai dėl kasyklos.
Buvo susišaudymas, pasibaigęs muštynėm ligoninėj.
Vietos ledo arenoj šeši lavonai,
o vienas asmuo vis dar dingęs.
Privalai susitvarkyt. O aš turiu būt čia.
Kad gerai atrodytum per mero rinkimus kitąmet?
Aš tau padedu, Liza. O tau patinka, kai būnu miestely.
Eik šikt.
Klausyk. Kad žinotum.
Tie vyrai mirė prieš užšaldami.
Iš kur žinai? Ekspertizė dar neatlikta.
Atlikau nepriklausomą priešekspertizinį įvertinimą.
Nenoriu žinot, ką tai reiškia.
Tiriu kaip nužudymą.
Matei tą Anės Koutok įrašą, kur atsiunčiau?
Nerodyk jo pašaliniams, gerai?
- Gerai, supratau. - Smagu tave matyt.
Norėsi užimt ir mano kabinetą?
- Ar susirasi kampą kitur? - Gerai. Ir eik šikt.
Tu irgi.
Čia reikia užpildyt draudimo informaciją.
Ačiū.
Čia tikrai nebus kaip ankstesnėse vietose.
Aš būsiu čia pat, miestelyje. Lankysiu tave kasdien.
Tau lieka mobilus, tad galėsi man paskambint.
- Man viskas gerai. - Rytoj ateisiu švęst Kalėdų.
Atnešiu dovanų, nealkoholinio likerio, ir sausainių už 20 dol.
Aš pajėgsiu.
Tu žinojai.
Kad apsistosi čia, taip?
- Atsiprašau. - Tu tobula, girdi?
- Atsiprašau. - Nereikia. Tu esi tobula.
- Labai tave myliu, mažyte. - Aš myliu tave.
Ačiū. Pasirengusi?
Eime.
NAKTINĖ STOVĖJIMO AIKŠTELĖ
Su Kalėdom, vade. Čia Otisas Haisas.
Baltaodis, į Šv. Juozapo ligoninę priimtas 1998 m. balandį.
Nušalusios abi ragenos, plyšę būgneliai, apsikandžiojęs.
- Neblogai padirbėjai, Prajorai. - Jis vokietis.
Niekur nedirbęs, neturi nei sąskaitos banke, nei kredito kortelės.
Soc. draudimas nebegalioja nuo 2006 m. lapkričio.
Ir pastaruosius aštuonerius metus niekur neregistruotas.
- Nei žmonos, nei vaikų? - Nieko.
Jokių pėdsakų. Kaip Oliveris Tagakas.
Taip, bet šis vyrukas nepasižymėjo pavyzdingu elgesiu.
Įsilaužimai, smulkios vagystės. Reabilitacija, kvaišalų laikymas.
Patrulis jį sulaikė Noatake prieš du mėnesius.
- Paskui dingo kaip į vandenį. - Jis narkomanas?
- Ėmė vartot po įvykio. - O kokia įvykio priežastis?
Čia ir esmė. Priežasties nėra. Nefiksuotas.
Gerai, tegu ekipažai pradeda paiešką.
Moteliuose, nakvynės namuose, landynėse, pas prekeivius.
Vyrai jau ieško Klarko. Nebeturim pajėgų.
- O tavo tėtis? - Jis oro uoste.
- Pasitinka sužadėtinę. - Gerai.
Tai liepk visiems ieškoti Klarko ir Otiso.
Gal jie toje pačioje vietoje.
Gerai, bet man reikia skelbt paiešką.
- Informuot visus... - Taip ir padaryk.
- Juk Kūčių vakaras. - Tai paskubėk.
- Nekenčiu tavęs. - Aš tavęs irgi.
- Ką? - Ledo urvų apylinkėj nėra.
Prakeiktas Henkas.
Ei.
- Kaip suprast, nėra? - Aš dėl Anės įrašo.
Nėra ledo urvų ten, kur rado jos palikus.
Žinai, ką tai reiškia?
Ją nužudė vienoje vietoje, o kūną išmetė miestelyje.
- Pasiųst žinią. - Čia tavo žodžiai, ne mano.
O kaip tie kaulai sienose? Įraše. Fosilijos?
Gal.
Kur Džiulija?
"Švyturyje". Aš stoviu lauke.
- Keliauk namo. - Nenoriu.
- Juk Kūčios. - Velniop jas.
Gerai. Tada sugalvojau kai ką.
ALIASKA
IŠĖJIMAS
Džiulijai labai blogai?
Nežinau. Ji...
Pameni, klausei, ar meldžiuosi?
Ji meldžiasi daug.
Negerai? Melstis daug?
Nežinau.
Kai mama mirė, tėtis liepė mums melstis.
Sakė, melskitės širdyje ir jai viskas bus gerai.
- Meldeisi? - Ir dar kaip.
Visa savo plyšusia septynmetės širdimi.
Meldžiausi dieną ir naktį. Net keliai pajuodavo.
Net nepajėgiau paeiti per laidotuves.
Gal meldeisi per mažai?
Eik šikt.
Vis tiek Dievo nėra.
Gal stok prieš mane.
- Kodėl? - Tiek to.
Danvers.
Labas. Kuo galiu padėt?
Labas vakaras, ponia. Atleiskit, kad trukdom.
Norim trumpai pakalbėti su jūsų vyru.
Nesakyk, kad tu...
Ar miestely dar liko su kuo nesidulkinai?
- Ne. Tu rimtai? - Reikia tik penkių minučių.
- Čia mano namai. - Gerai, trijų.
- Kūčių vakaras. - Čia nužudymo įrašas, pone.
Aš esu Anė Koutok.
- Reikia jūsų pagalbos. - Jei kas nutiks...
- Na? - Čia tikrai banginio kaulai.
- Narvalinių. Turbūt priešistoriniai. - Kaip rasti tą urvą?
- Mūsų regione jų nėra. - Šiaip tai, yra.
Visa ledo urvų sistema Brukso kalnagūbry.
Bet ten mirtini spąstai.
Prieš kelerius metus įvyko kelios nelaimės, todėl uždarė.
Kur tie urvai tiksliai?
Galiu surast žemėlapį, bet reiks laiko.
Visi švenčia.
Net jei turėsit žemėlapį, vis tiek reikia gido.
Visur pilna plyšių.
Vienas blogas žingsnis ir neteksit pagrindo po kojom.
- Tai ką? Mums ten reikia. - Prašom tavęs.
Kitas būdas - surasti, kas tuos urvus sužymėjo.
- Žinot pavardę? - Palaukit.
- Heisas. Otis Heisas. - Otis Haisas?
- Pažįsti jį? - Taip.
Paprašiau Prajoro pasidomėt ligos istorija
žmonių, panašiai sužalotų kaip Tsalalo vyrai.
- Jis rado tik vieną - Otį Haisą. - Eina šikt.
- Adamai. - Jums jau metas keliaut.
- Surasi mums tuos žemėlapius? - Taip... Duosiu tau.
Duosiu jums. Žemėlapius.
ŠVYTURYS
- Labas. - Labas.
- Ką čia veiki dar? - Skelbiam paiešką.
Bendrauju su dirbančiais ekipažais. Jau tuoj baigsiu.
- Žmona tau duos velnių. - Taip.
- Irina sėkmingai atskrido? - Alina? Jos nebuvo lėktuve.
Ji skambino?
Ne, kažkas negerai su mobiliu ryšiu.
Turbūt nutiko kažkas.
Jos mama sirgo. Gal nutiko kas skubaus.
Ar kažkas tokio.
Taip.
Klausyk, o pinigų jai nesiuntei?
Pagalvojau, vis tiek neturiu jokių planų,
gal galėčiau užsukti šįvakar švęsti Kūčių?
Taip.
Būtų labai smagu.
Aišku, turiu tik pabaigt čia ir pakalbėt su Keila...
Neskubėk. Aš neturiu jokių reikalų.
- Nieko sau. - Su Kalėdom, panelyte.
- Ar viskas gerai? - Taip, užsukau palinkėt linksmų...
- Kalėdų. Čia tu viską padarei? - Žinoma.
Kalėdų senelio elfai nuskendo dėl pasaulio šiltėjimo.
O liko tik narkomanai.
Nuostabu. Kas tu buvai seniau?
- Kai nebuvau sena ir pamišus? - Ne, prieš Aliaską.
Tavo vardas ne Rouzė Aginiu, ar ne?
Niekada nekalbi apie tai.
Buvau rimta profesorė rimtame universitete
ir rašiau labai rimtas idėjas.
- Kodėl išėjai - Nežinau.
Vieną antradienio rytą, atsigėrusi kavos,
sėdau tobulint išpūsto straipsnio apie nieką.
Ir man tiesiog buvo gana.
Visi žodžiai, kuriuos parašiau per savo gyvenimą buvo bereikšmiai.
Jie skleidė tiek triukšmo.
Čia tyliau.
Dažniausiai.
Išskyrus tuos prakeiktus numirėlius.
Liza, čia Keitė Makitrik.
Laukiam tavęs kasyklos biure dabar.
Turim bėdą.
"SILVER SKY"
ŽUDIKAI
- Nepriimtina. - Puiku.
Tu kalbi apie tai, kas nepriimtina. Ir ką ruošies dėl to daryt?
Pirmiausia važiuosiu namo, nes Kūčių vakaras.
Tada iškviesiu porą vyrukų nuvalyt viską,
kad tavo darbuotojams grįžus nieko nebebūtų.
- Noriu rašyt pareiškimą. - Ne.
- Ne? - Taip, ne.
Ne tau spręst. Jei norėsiu, tai ir parašysiu.
Neleisiu tau sugriaut mano vaiko gyvenimo
tik dėl to, kad pyksti ant manęs ir tikiesi šitaip atsilygint.
Nes taip nebus, Keite.
Juk Kalėdos. Prašau tavęs.
- Man reiktų pasmaugt tave. - Kodėl visada palaikai juos?
Eik į mašiną.
"SILVER SKY"
Skambinu paklaust, kaip tu.
- Kaip kambarys? - Normalus.
- Tylus. - Gerai.
Pailsėk, gerai? Susitiksim ryte.
Taip. Myliu tave, Andže.
Aš myliu tave, mažyte.
Rimtai? Ir kur nakvosi?
Pas Prajorsą?
Bent pavakarieniauk pirmiau. Aš kepsiu kalakutą.
- Nagi. - Nebeversiu apsimetinėt.
Gerai?
Gerai. Keliauk pas Prajorsą. Nešdinkis.
Aš esu Anė Koutok. Jei kas nutiks...
DANTŲ PASTA, JONVABALIS, ARBŪZAS
Aš esu Anė Koutok. Jei kas nors nutiks...
Ką?
Ji pabudo.
- Klausau. - Kažkas išjungė elektrą.
- Apie ką tu kalbi? - Apie Moliną. Tą gražuolį iš Tsalalo.
Maniau, kad tik įrašo trikdis. Bet elektra dingsta.
- Tu girta? - Tas pats Anės įraše.
Matosi kaip dingsta elektra.
- Tas pats braižas abiem atvejais. - Iš kur elektra ledo urve?
- Geras klausimas. - Ir ką mums tai duoda?
Kažkas ten nunešė generatorių.
Yra tas Oliveris Tagakas. Įrangos inžinierius.
Jis turėjo prieigą prie generatoriaus.
Kai mes pas jį nuėjom, elgėsi labai agresyviai.
- Girdžiu kaip galvoji. - Versija ne tokia ir beprotiška.
- Atvažiuoju tavęs už 5 min. - Ne. Niekur tu nevažiuosi.
- Tu girta. - Ne. Beveik negėriau.
- Kur jau ne. - Gerai.
Tada tu atvažiuok manęs.
Nesiruošiu važiuot pas įtariamąjį su ginkluota ir girta partnere.
Gerai, tada palauk, liepsiu Prajorui atvažiuot tavęs.
Liza, duok jam ramybę. Juk Kūčių vakaras.
Prajoras atvažiuos tavęs už 10 min.
- Gerai, lekiam? - Taip.
Gal pasiimt šitą? Dar yra šiek tiek gyvybės.
- Nereikia. - Gerai.
Vade, paieška paskelbta.
Visi ieško Otiso Haiso.
- Danvers? Duok pakalbėt. - Nuvažiuok pas Navaro.
Vyksit į klajoklių stovyklą.
Įtariamieji gali būt ginkluoti ir pavojingi. Jai reikia paramos.
Liza, jis turi šeimą. Ir dabar Kūčių vakaras.
Neprašyčiau, jei nebūtų labai svarbu.
- Žinau. - Šaunuolis.
BERINGO G.
- Jie tiesiog dingo. - Vaje.
Šitiek darbo dėl...
- Štai taip. Stumk. - Šitaip?
Taip.
PRAJORAS
Nepyk, naujokėli.
- Ji buvo girta, ar ne? - Visiškai. Prisiliuobė kaip reikiant.
- Viešpatie, kodėl ten važiuojam? - Ji turi įdomią versiją.
Pone Tagakai. Evandželina Navaro. Aliaskos policija. Atidarykit.
Pone Tagakai.
Labai panašu į...
Jum reikalingas orderis, kad galėtumėt įeit į namus.
- Kada jis išvyko? - Kitą dieną po jūsų vizito.
Turėjom eit medžioti ruonių.
Ar numanot, kas čia?
Po velnių. Tuoj.
Kas čia?
- Labas. - Labas.
- Tu girta? - O ką?
- Atvažiavai čia? - Tik jau neteisk manęs.
Eikš.
- Labas. - Labas.
Tobulinai savo holivudišką šypseną?
- Čia rinkimų kampanijos plakatams? - Liaukis.
O jeigu ne? Išsiųsi mane dar toliau už Enisą?
- Į Šiaurės ašigalį pas Kalėdų senelį? - Juokinga.
Atsiuntęs čia norėjau tau padėt.
- Tu buvai palaida bala. - Ne dėl to atsiuntei mane čia.
Bijojai, kad atimsiu tavo darbą.
Gerai, nori tiesos?
Tu buvai geresnė farė už mane. Nuo pat pradžių.
Bet nemokėjai elgtis su žmonėm. Ir po...
Po ko?
Nagi, pasakyk.
Po Džeiko ir Holdeno tapo dar blogiau.
Skiedalai. Sakai, tapau per daug emocionali?
Ne, tapai per bjauri.
- Sakei žmonėm, kad jie nemoka dirbt. - Nes jie ir nemokėjo.
Niekas nenorėjo dirbt su tavim. Ir dabar niekas nenori.
Tu vis dar palaida bala. Apsidairyk aplinkui.
Kūčios, o tu čia tyčiojies iš manęs.
O tu - iš manęs.
- Liza. Nevairuok. - Eik šikt, Tedai.
- Turėčiau atsakyti "Ne" - Ar galiu kraustytis pas tave?
- Bent pasakysiu, kad bandžiau. - Kodėl savimeilę turiu aukot?
Tikrai negaliu pasilikt.
Mažyte, lauke šalta
- Klausau. - Evandželina Navaro?
Leit. Dž. Ingramas iš Aliaskos pakrančių apsaugos.
Deja, turiu blogą žinią.
Ar viskas gerai?
- Taip. Važiuok pas šeimą. - Tikrai?
Taip, važiuok.
Man labai gaila.
Negaila.
- Ko tu nori iš manęs? - Kad leistum man miegot.
Tiesiog pasakyk.
Kad sugrioviau tau gyvenimą ir kad tu net nenorėjai vaiko.
Bjaurybė!
- Kodėl leidot jai išeit? - Ką?
- Po darbo valandų nepriimam. - Mano sesuo. Džiulija Navaro.
Užregistravom ją šiandien. O jūs leidot jai išeit.
Jei norit... Aš patikrinsiu sistemoj.
Ką jūs tikrinat? Jos čia nėra.
- Ar girdit? - Atleiskit, ponia.
Net nežinot, kad jos nebėra. Jūs rimtai?
Ar kompiuteryje parašyta,
kaip psichiškai nestabilus ligonis gali pradingt?
Čia ne kalėjimas. Įstaigoje žmonės būna savo noru.
Tai tada čia šūdina įstaiga.
Leidžiat žmonėm numirt. Kas per velnias?
Jūs rimtai?
Mes nieko nepadarėm. Tik išgėrėm prieš...
Ei!
- Išgama! - Ei, po velnių!
Eik velniop!
PRIVATI VALDA TIK GYVENTOJAMS
Kelkis.
Evandželina.
Viešpatie. Kas nutiko?
Nieko. Pamatytum kaip atrodo kiti vaikinai.
Velnias. Lėčiau.
Viešpatie...
Išmušė dantį? Dieve mano... Nejudėk.
Gerai, leisk pažiūrėt. Kaip čia?
Parodyk ranką. Kas čia?
Nereikia.
- Kas čia? - Nežinau.
Velnias. Oliveris Tagakas paliko mums.
Dabar gels. Gerai.
Nejudėk. Gerai.
Kodėl tu vienas?
Brolis išvyko į Disneilendą su vaikais.
Gyvenime.
- Nesu vienas. - Esi.
Aš viena. Danvers viena. Rouzė...
Andže... Mažyte.
Tu ne viena, girdi?
Ne. Taip. Pamiršk.
- Sumautos Kalėdos, a? - Kad jau esi čia...
Žinojau, kad ateisi.
Pagalvojau, tu ir aš...
- Ne. Kavikai, paklausyk. - Tikrai manau, kad galėtume...
- Velnias. - Jau viskas.
- Po velnių! - Baigta.
Eik tu šikt, Kavikai!
- Velnias! - Viskas gerai.
Viskas gerai, mažyte.
GRUODŽIO 25 D. AŠTUNTA TAMSOS PARA
Ku-kū!
Mažiuk, sukis ir šauk.
Aš tave matau.
- Tavo veidas. Kas nutiko? - Kas tau nutiko?
Tagako darbas?
- Kaip Prajoras? - Viskas gerai.
Ei, kodėl namuose su batais?
Oliverio Tagako nebėr. Mums atvykus jau buvo dingęs.
- Manai, žinojo, kad atvyksim? - Jis paliko štai ką.
- Velnias. - Kas?
- Ten buvo akmuo su spirale. - Pametei?
Taip, pamečiau. Man buvo sunki naktis.
Gerai. Prisėsk.
- Miegojai čia? - Gal.
- Kur Lėja? - Velniai rautų.
Nesijaudink, mamyte.
- Kas yra? - Šitas Holdeno?
Nežinau, kokios keistos mintys sukasi tavo galvoje, bet išmesk jas.
- Negyvas žmogus yra negyvas. - Danvers.
Ne, nėra rojaus, nėra pragaro,
nėra vaiduoklių ir anapusinio pasaulio.
Ten niekas nelaukia mūsų ir nestebi.
Tai kodėl turi jį?
Štai. Patenkinta?
Nėra nieko, išskyrus mus. Mes čia, Navaro.
Vieni. O mirusiųjų nebėra.
Mano sesuo nusižudė vakar.
Ką?
Tiesiog išėjo į jūrą.
Ėjo, kol krito į ledinį vandenį ir nuskendo.
Man labai gaila.
Šįvakar atveš jos kūną.
Jos negyvą kūną.
Jai diagnozavo šizofreniją, bipolinį sutrikimą,
histrioninį asmenybės sutrikimą.
Žinai, kas jai iš tiesų buvo negerai?
- Tik nepradėk... - Pasiglemžia mus po vieną.
- Žinai, kieno eilė dabar? - Paklausyk manęs.
Tu protinga moteris. Neprivalai tikėti tais dalykais.
Nuvyliau ją, Liza. Tai prakeiksmas. Jis persekiojo ir mano mamą.
- Kažkas mus pašaukia ir turim eiti. - Liaukis.
- Dabar šaukia mane. - Liaukis.
- Ji šaukia. - Elgiesi kaip pas Vilerį.
Kai matai kažką. Matei tame kambaryje kažką.
- Nemačiau. - Matei.
Aš buvau ten. O tu matei kažką tame kambaryje.
Ten buvo šmėkla ar kažkokia dvasia.
- Matei kažką. - Nemačiau.
Meluoji.
- Kas, Prajorai? - Gavom iškvietimą, vade.
Žvejai pastebėjo kažką prie žemsiurbės.
Palauk, atsiųsiu nuotrauką.
Žemsiurbes jau tikrinom. Klarko ten nebuvo.
Jis turbūt dažnai keičia buveinę. Žemsiurbė - gera slėptuvė.
Matei kaip jos atrodė, kai dirbo?
- Kai buvai maža? - Žemsiurbės? Taip.
Puikūs daiktai buvo. Bet jas tiesiog apleido.
Dabar pūva pamirštos.
Kaip ir mes visi.
NEMINDŽIOTI ŽOLĖS
Klarkai, stok!
Evandželina...
Navaro!
Stok! Eniso policija!
Šiknius.
Reimondai Klarkai, rankas už galvos. Laikyk rankas, kad matyčiau.
Lėtai.
Otisas?
Otisas Haisas?
Palikit mane.
Kas tau davė tą striukę? Ar Reimondas Klarkas?
Otisai, ar jis davė tau striukę?
Otisai, kalbėk.
- Kur Reimondas Klarkas? - Jo nebėra.
- Jis grįžo slėptis. - Kur jis slepiasi?
Navaro!
Navaro.
Kur buvai? Visur ieškojau tavęs.
- Otisai, kur jis slepiasi? - Jis slepiasi Nakties šalyje.
Mes visi dabar esame Nakties šalyje.
Vertė: Ramunas Baksys Iyuno