1983, KANÁRSKÉ OSTROVY
Dokázali jsme to!
Konečně je náš! Staletí potopený poklad!
Tak jo, teď pomalu.
Dávej pozor!
- Přitáhni to… - Já vím!
- Jejda. - Na truhlu je to dost dlouhé, ne?
Hej! Ne tak vysoko!
Dobře, spouštím.
Raz, dva, tři!
- Tak jo… Otevři to už! - Počkat. To je divné.
Je zamčená zevnitř.
A koho to zajímá? Můžeš ji vypáčit!
Počkat! co je to za písmena?
D-I-O… Dio.
- Něčí jméno? - A záleží na tom?
Slunce brzy zapadne. Za chvíli nic neuvidíme!
Asi máš pravdu.
- Fajn, přines letlampu. - Čas vydělat majlant!
Byl to normální den, než došlo k nálezu opuštěného člunu.
Plavidlo nebylo poškozené a nevykazovalo známky boje.
V kuchyni byly tři poloprázdné šálky kávy.
A…
na palubě byla železná truhla s utaveným zámkem.
Otevřená a prázdná. Tato neobvykle uspořádaná truhla
ohromila vědce, kteří předpokládali, že dříve skrývala ohromné bohatství.
Zájem ale opadl a netrvalo dlouho a na truhlu se zapomnělo.
Jotaro Kujo, 17 let, vysoký 195 centimetrů.
Jeho otec je známý japonský jazzový hudebník
na turné v zahraničí.
Matka je Američanka britského původu.
Je to správně, Jotaro je můj syn.
Jeho přátelé ze školy mu říkají „Jojo“. Asi spojili „Jo“ z Jotaro a „jo“ z Kujo.
To je ale blbé jméno!
Takže…
Kolik lidí můj Jotaro zabil?
Ne! Neříkejte to!
- Nechci to vědět! - Kdo řekl, že někoho zabil?
Popral se.
Ano, se čtyřmi grázly s nunčaky a noži.
Jeden byl bývalý boxer.
Váš syn jim zlámal patnáct kostí.
Nakopal jim prdel… Pardon. Poslal je do nemocnice.
Madam, měla byste ho poučit, jak se chovat.
Ano, pane!
Problém je to, co se dělo pak.
- Okopírujte to a rozešlete. - Jistě.
Je zvláštní, že?
Pojďte prosím za mnou.
- Děkuji. - Je čas, aby šel domů.
Co? To už může jít?
No, nemůžeme ho tu držet navždy.
Mimochodem, madam, máte skvělou japonštinu.
Jak dlouho tu žijete?
Dvacet let.
Pak to chápu. Dobrá práce, pánové.
Máme teď plné ruce práce. Máme pořadník dokonce i na cely.
Váš syn je hned tady.
Jotaro!
Hoď míč mamince!
To je ono!
Zítra na závodech ti to půjde.
Jo!
Jotaro…
Oslavíme to. Co by sis dal?
Cokoli, co uvaříš ty, mami.
Jotaro…
Jotaro!
Sklapni!
Táhni, ženská otravná!
Fajn!
Normálně je to milý kluk.
Neudělal by něco tak hrozného.
Hej, Kujo! Nespi! Můžeš jít, takže padej! Říkám že můžeš jít! Co je s tebou, sakra?
Mami, jdi domů.
Chvíli tu zůstanu.
Posedl mě zlý duch.
Kdo ví, k čemu mě přinutí příště.
Musel jsem se snažit, abych ho při boji udržel pod kontrolou.
Proto mě nesmíte pustit z cely.
Sakra práce… Vidíte, o čem mluvím, madam?
Říkáme, že může jít, ale on odmítá.
Promiňte, že se ptám, ale má to váš syn v hlavě vše v pořádku?
Tohle není hotel!
Přesuňte nás do jiné cely!
- Říká pravdu! - Má v sobě něco zlého!
- Je to děs! - Já už budu hodný!
Tak to by stačilo!
Co to sakra je?
Jsi ve vězení! Jak si to tam dostal?
Já vám to říkal.
To ten zlý duch. Přinesl mi tohle vše.
Stále tam je! Ještě tam je!
On poslouchá magneťák
a čte si Shonen Jump!
Jak je to možné? To je zlé!
- Co budeme dělat? - Tak klid!
Pokud si pořád myslíte, že mě můžete pustit,
ukážu vám, jak zlé to může být,
abyste věděli, že pustit mě, je hodně špatný nápad.
- Moje pistole! Co to? - Máme problém!
Neviděli jste ho, že? Mého zlého ducha…
V tom případě…
Jotaro!
Někdo tu se mnou je. Posedl mě teprve nedávno.
Jeho dědeček Joseph měl také podivnou moc.
Ale co se to děje s mým synem?
? ? ? JOTARO KUJO
Tati!
Tady, tati! Tady!
Holly! Uhni z cesty!
Tati!
Jsem ráda, že jsi tu!
Když je má jediná dcera v nesnázích?
To bych se za 24 hodin dostal na druhý konec světa!
- Kde je máma? - Stěžovala si…
Tak jsem jí řekl, že se musím starat o nemovitosti.
Tati…
Holly…
Tak jo, Holly! Už mě můžeš pustit!
Ne! Je to věčnost, co jsi mě naposled objímal!
Ale no tak…
Jsi pětačtyřicetiletá žena!
Tak to jsi přehnal! Teď tě zlechtám!
- Lechty, lechty… - Hej! Přestaň!
Tady máš, ty jeden!
Na co sakra čumíte?
- Mami… - Nedívej se!
Vezmu ti tašku.
Mimochodem, Holly, ohledně Jotara…
Říkala jsi, že to je zlý duch?
Ach… Chudáček Jotaro!
Viděla jsem ho! Policisté ne, ale já ano.
Další ruka… Sebrala pistoli!
Takže ho nikdo neviděl, jen ty?
- Ano… - Jotaro tvrdí, že ho posedl nedávno.
Stalo se něco divného i tobě?
Ne, vůbec ne.
Jotaro prý nevyjde z cely, dokud nezjistí, o co jde.
- Co budeme dělat, tati? - Bude to dobré, zlato.
Všechno bude dobré, Joseph Joestar je tady.
Jasně.
Nejdřív musím vidět jeho…
Svého vnuka, Jotara!
Strašidelné! Má tam čím dál víc věcí…
Chová se násilnicky.
Posedlo ho něco děsivého…
Jestli se o tom někdo dozví, vyrazí mě!
Žádný strach.
Vezmu svého vnuka domů.
„Vnuka“?
Hej, co to děláte?
- Dál nesmíte! Mluvte s ním odsud! - Vyřeším to.
- Je nebezpečný! Ne… - Zvládnu ho.
- Vy… - Uhněte z cesty.
Jotaro! Dědeček je tu!
Pomůže ti!
Pojď s dědečkem.
Vylez ven. Jedeme domů.
Vypadni.
Nevolal jsem tě.
Chceš mi „pomoct“? Co můžeš udělat?
Škoda, že jsi jel až z New Yorku a přitom nemůžeš pomoct, dědečku.
Malíček z mojí umělé levé ruky! Kdy to udělal?
Všiml sis toho? Nebo ne?
To je ten zlý duch.
Nepřibližuj se. Nebo ztratíš i ten kousek života, co ti zbyl.
Neuvěřitelné! Tomu prostě nevěřím… Podařilo se mu provést mi něco takového…
Samozřejmě vím o Jotarově zlém duchovi úplně vše.
Ale než mu to vysvětlovat, raději ať to prožije.
Pak to snad mladý Jotaro vše pochopí.
Musí se to dozvědět hned, aby byl připraven na všechna nebezpečí.
Avdole, teď ty.
Seznam se s mým přítelem. Potkali jsme se v Egyptě.
Jmenuje se Avdol.
Pomoz prosím mému vnukovi z cely.
Ustupte.
Ano, vypadáš drsně. Ale vážně myslíš,
že budu reagovat na podobné výhrůžky?
Ne, jediné, čeho dosáhneš, je,
že jsem ještě odhodlanější zůstat tam, kde jsem.
Možná to bude trochu nepříjemné.
Tolik, aby chtěl odejít z vlastní vůle.
V pořádku.
Tati, co to děláš?
- Hej, nemůžeme dovolit… - Ticho!
Ano, pane!
To je…
Správně.
I Avdol má to, čemu říkáš „zlý duch.“
Avdol toho zlého ducha může ovládat!
A jmenuje se…
Rudý mág.
To pálí! Oheň! Moje ruce! Hoří mi ruce!
Co jsou ti zlí duchové?
Je přilepený na zdi a nemůže se hnout.
Ale ono… Nezačíná tu být trochu…
Proč je tu tak horko? To je šílené! Je tu hrozné horko!
Tak se konečně ukázal!
A je vidět úplně jasně. To je ale moc.
Proč jsi…
Když uvážím, že dokáže projevit svoji formu tak jasně!
Takže i ty máš zlého ducha.
Dědečku, ty víš, co tohle je…
To vím.
Pane Joestare, řekl jste, abych vyvedl vašeho vnuka ven.
Chtěl jsem se držet zpátky,
ale s jeho probouzející se mocí mě při jediném chybném pohybu zabije.
Mám přestat?
Chcete-li, abych pokračoval,
budu muset použít značnou sílu. Váš vnuk by mohl skončit v nemocnici.
To mi nevadí. Jen do toho.
Ano, pane!
Rudá pouta!
Tohle je…
- Je hrozné vedro! - Co se to sakra děje?
Tati! Co mu to děláš?
Holly, buď hodná holka a mlč.
Ano?
Nemůžu dýchat…
Duch se vrací do něj.
Jak horko krátí tvůj dech, on slábne.
Řeknu ti teď, co je zač!
Je to zlý duch, ale současně není.
To, co nazýváš zlým duchem, Jotaro,
je mocné stvoření, které vzniká z tvé vlastní životní energie.
To, co stojí vedle tebe, je…
Postoj!
„Postoj“?
Je to i ve slavné Ezopově bajce. Poutník, který si ve větru
přitáhne plášť k tělu, ho sundá pod horkými slunečními paprsky.
Chceš jít ven, Jojo?
Je mi to jedno.
Zůstanu zavřený, dokud budu nebezpečný pro ostatní.
Jsem rád, že nejsem jediný posedlý.
Ale víš, když toho nenecháš… zemřeš.
Zničil záchod!
To je poškození cizího majetku!
Varoval jsem tě.
Parchante!
Neříkej, že jsem tě nevaroval!
Hej!
Neotáčej se ke mně zády!
Podívej se na mě!
Pane Joestare.
Jak vidíte, vyšel z cely. Takže…
Dostal jsi mě, co?
Ne tak docela.
Chtěl jsem tě dostat do nemocnice. Byl jsi silnější, než jsem čekal.
Co kdybych tomu duchovi nezabránil, aby po tobě hodil tu železnou tyč?
Můj Postoj je Rudý mág.
Tohle by roztavil za letu.
Avdol je jako ty.
Tohle je důkaz, že svého zlého ducha už nemusíš zkoumat tady ve vězení.
RUDÝ MÁG MUHAMMAD AVDOL
Díkybohu.
Jotaro konečně vyšel z cely.
Bože, ty jsi otravná ženská.
Fajn!
Hej! Jak se opovažuješ
takhle mluvit s vlastní matkou? Holly, přestaň se na něj culit.
Fajn!
Dědo! Řekni mi jednu věc…
Jedinou věc…
Jak tohle všechno víš?
Jak víš o mém zlém duchovi? Tedy Postoji?
Nechápu to.
Samozřejmě. Konec konců, kvůli tomu jsem přiletěl z New Yorku.
Musím začít od začátku.
Souvisí to s rodinou Joestarů.
Nejdřív se podívej na ty fotky.
Co je to?
Sto let stará rakev vytažená z Atlantského oceánu
- u afrického pobřeží. Před čtyřmi lety. - Rakev?
Prozkoumal jsem ji a zjistil jsem, že byla z lodi,
na které byl zabit můj dědeček, Jonathan Joestar.
Tedy tvůj prapradědeček.
Podle všeho byla prázdná, když ji našli.
Já ale vím, co v ní bylo!
S Avdolem se ho teď snažíme najít.
Ho? Tak počkat…
Chceš snad říct, že tam byl nějaký člověk?
Co mohlo zbýt z člověka, který byl sto let na dně moře?
Je ztělesněním zla!
A jmenuje se Dio!
Probudil se po stoletém spánku. A je naším osudem s tím mužem bojovat!
Hej, Jotaro!
Zase ten výraz, jako bych tě nudil!
Ten výraz znamená, že je to taková blbost, až nevím, co říct, dědulo.
Dědulo?
Jsi Avdol, že? Nevím, kdo si myslíš, že jsi, ale můžu říct, že jsi vejtaha.
Dědku, čekáš, že si vyslechnu tu pohádku a uvěřím jí?
Je snad méně uvěřitelná
než ti zlí duchové, které oba máme?
To je fuk.
Brzy ti nezbude nic jiného než uvěřit.
Až pochopíš, jak znám Dia,
a proč ho musím pronásledovat…
Předvedu ti to.
Ukázalo se, že i já jsem
před rokem získal svého zlého ducha, nebo spíš Postoj.
Cože?
Cože, dědku?
Ukážu vám to!
Tohle je…
můj Postoj!
Viděli jste ho?
Ty trny z mé ruky? To je můj Postoj!
Zachytí vize z daleka a vytiskne je.
Bohužel musím zničit drahý foťák,
kdykoli ho použiju!
Pane, stalo se něco?
Nic se neděje. Jděte pryč.
Dobrá…
Vize, která se objeví na této fotografii,
Jotaro,
předurčí tvůj osud!
Cože?
Jotaro, Holly, viděli jste někdy zblízka
zadní stranu svých krků?
O čem to mluvíš?
Asi jste si toho nevšimli.
Mám vzadu na krku znaménko ve tvaru hvězdy.
Co to sakra má všechno znamenat?
Matka mi řekla, že ho měl i otec.
Zemřel, když jsem byl mladý.
Zdá se, že ho mají všichni z rodu Joestarů.
Tak, dědku, co se objeví na té fotce?
Hvězda, které sis nevšiml, je tvůj osud!
- Tati… - Neprovokuj!
Ukaž mi tu zatracenou fotku!
Dio!
To on se na té fotografii vždy objeví!
Podívej se mu na krk!
Pod hlavou toho parchanta
je tělo mého dědečka, Jonathana Joestara!
Před sto lety došlo v Atlantiku k záhadné nehodě.
Podle toho, co mi o dědečkově smrti řekla babička Erina,
musel Dio přežít díky tomu, že si vzal jeho tělo!
Jedna věc je ale jistá. Někde se skrývá. Něco chystá!
Jsou to čtyři roky od jeho vzkříšení. Moje fotografie, tvůj zlý duch,
to vše se projevilo v posledním roce…
Musí za tím být Dio!
„Normální“ lidé považují naše schopnosti za nadpřirozené.
Já mám Postoj už od narození.
Ale schopnosti tvoje a tvého dědečka
sdílejí neviditelné spojení s Diem. S Jonathanovým tělem.
Dio nepochybně probudil vaše skryté schopnosti.
Avdole, kde je? Zjistíš to z té fotky?
Nezjistím. Pozadí skoro není vidět.
To jsem si myslel.
Prozkoumám ji.
Ano, prosím.
Ach, Holly, odpusť tatínkovi ty děsivé řeči.
Pojďme domů.
- Ano. - Nějakou dobu tu zůstaneme.
Díky za ubytování.
To nic, tati. Jotaro? Pojďme.
Zase…
Zase jsem mel pocit, jako by mě někdo sledoval.
Musí to být Jonathanovi potomci…
Tohle tělo asi posílá signály jeho rodině.
Nuže dobrá. Asi je to osud…
Osud, který musí být zničen. Předurčení, které musí být vymazáno.
Má mise právě začíná.
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE…
Jotaro!
Pusa na rozloučenou.
- Ženská… - Jsem Noriaki Kakyoin.
Jsem tu od včerejška.
- Připadá ti to jako pero? - Zloduch je ten, kdo prohraje.
Překlad titulků: Tomáš Slavík