1983: КАНАРСЬКІ ОСТРОВИ, БІЛЯ АФРИКИ
Ми це зробили!
Нарешті він наш! Сторічний затонулий скарб!
Ось так! Обережно!
Тягни обережно!
-Тягни сюди... -Знаю!
-Ось так. -Так.
Чому ця скриня така вузька і довга?
Гей! Не так високо!
Гаразд, опускаймо.
Один, два, і три!
Так... Хутчіш відмикай!
Стривай. Це дивно.
Вона замкнена зсередини.
Яка різниця? Хутчіш відмикай!
Стривай! Що це за літери?
Д-І-О... Діо.
Чиєсь ім'я?
Яка різниця?
Вже сонце сідає.
Скоро нічого не буде видно!
Ти маєш рацію.
Гаразд, я по паяльник.
Час побачити наші гроші!
Одного дня
було знайдено покинутий моторний човен.
Судно було неушкодженим, без слідів боротьби.
У камбузі знайшли три недопитих чашки з кавою.
А...
на палубі - залізну скриню без замка,
що була порожньою.
Але незвичайна скриня, схожа на сховище,
зацікавила загал.
Припускають, що всередині був скарб.
Але цікавість вщухла,
і про скриню надовго забули.
Джотаро Куджо, 17 років, зріст - 195 см.
Батько - японський джаз-музикант,
зараз у турі.
Мати - американка британського походження.
Усе правильно, Джотаро - мій син.
Друзі в школі кличуть його «Джоджо».
Взяли два «Джо» від «Джотаро» та від «Куджо».
Яке дурне ім'я!
Отже...
Скількох людей убив мій Джотаро?
Ні! Не кажіть!
-Я не хочу знати! -Хто сказав, що він когось убив?
Він втрапив у бійку.
З чотирма відморозками, які мали нунчаки та ножі,
і один із них - боксер у минулому.
Ваш син зламав їм 15 кісток.
Він надрав їм...
Перепрошую... відправив їх до шпиталю.
Мем, ви маєте прочитати йому лекцію!
Так, сер!
Проблема в подальших подіях.
Зробіть копії та роздайте.
Так, сер.
Він дивак, чи не так?
Прошу, заходьте.
Дякую.
Час забрати його додому.
Він вже вільний?
Ми не можемо тримати його тут вічно.
До речі, мем, добре говорите японською.
Давно ви тут живете?
Двадцять років.
Тоді зрозуміло.
Гарна робота.
Останнім часом у нас купа роботи.
Є навіть черга в камеру.
Ваш син прямо по коридору.
Джотаро!
Джотаро, кидай м'ячик матусі!
Ось так!
Завтра на змаганнях усе буде добре.
Так!
Джотаро...
Відсвяткуймо. Що хочеш їсти сьогодні?
Те, що приготуєш, мам.
Джотаро...
Джотаро!
Замовкни!
Ти мене дістала, стерво!
Гаразд!
Взагалі-то, він добрий хлопчик.
Він ніколи не зробив би нічого жахливого.
Агов, Куджо! Підйом!
Ти вільний. На вихід!
Агов, кажу, ти вільний! Та що з тобою?
Мамо, йди додому.
Я ще побуду тут.
У мене вселився злий дух.
Хтозна, що він змусить мене робити.
Мені було важко
контролювати його під час бійки.
Тому мене не можна випускати звідси.
Про це я й казав... Бачите, мем?
Ми його відпускаємо, а він відмовляється.
Перепрошую за питання, але у вашого сина з головою все добре?
Це ж не готель!
Хочемо до іншої камери!
Він каже правду!
-У ньому зло! -Жахливе!
Більше не буду злодієм!
Гаразд, досить!
Дідько, що це?
Ти ж за ґратами! Де ти це взяв?
Я ж казав.
Це злий дух.
Приносить різні речі.
Всередині! Всередині!
Він слухає магнітофон
і читає журнал «Шьонен Джамп»!
Що? Це погано!
-Що нам робити? -Стривайте!
Якщо ви досі вважаєте, що мене можна відпустити,
я покажу можливі наслідки,
щоб ви не мали сумніву: це - погана ідея.
Мій пістолет!
-Як? -У нас проблема
Ви його не бачили, чи не так? Мій злий дух...
У цьому разі...
Джотаро!
Позаду мене хтось є.
Віднедавна він керує мною.
Його дідусь Джозеф теж мав таємничі здібності...
Що з моїм сином?
ДЖОТАРО КУДЖО
Тату!
Я тут, тату! Тут!
Голлі! Гей, з дороги!
Тату!
Я така рада, що ти тут!
Моя єдина донька в біді?
Я за добу приїду з іншого кінця світу!
Де мама?
Звично зчинила галас...
Тож я сказав, що це поїздка у справах Агентства нерухомості «Джостар».
Тату...
Голлі...
Годі, Голлі! Тепер відпусти!
Ні!
Ми цілу вічність не обіймалися!
Нумо...
Тобі сорок п'ять років!
Сам напросився! Я тебе залоскочу!
-Залоскочу... -Гей! Годі!
Ось так!
Чого витріщаєтеся?
-Мамо... -Годі!
Я візьму валізу.
До речі, Голлі, щодо Джотаро...
Кажеш, то був злий дух?
О... Бідолашний Джотаро!
Я сама бачила! Поліція ні, а я бачила.
Інша рука...
Вона схопила пістолет!
І ніхто крім тебе цього не бачив?
Так...
Джотаро каже, цей дух заволодів ним.
З тобою нічого не трапилося?
Ні, аж ніяк.
Джотаро відмовляється йти з камери, поки не зрозуміє, що коїться.
Тату, що нам робити?
Тихіше, люба, тихіше.
Усе буде добре. Джозеф Джостар прибув.
Так.
По-перше, я маю побачити...
мого онука, Джотаро!
Який жах!
У нього нові речі...
І він жорстокий.
Він одержимий чимось жахливим.
Якщо про це хтось дізнається, мене звільнять!
Не хвилюйтеся.
Я заберу онука додому.
Онука?
Агов, що ви робите?
Я ж сказав, далі не можна!
-Стійте! -Сам знаю.
Відійди!
Якщо щось станеться...
Геть з дороги.
Джотаро! Це дідусь!
Він може допомогти!
Вийди до дідуся.
Ходімо. Ходімо додому.
Відчепися.
Я тебе не кликав.
«Допомогти»? Як ти мені допоможеш?
Шкода, що ти їхав аж з Нью-Йорка,
але ти мені не допоможеш, дідо.
Палець моєї механічної руки!
Коли він встиг?
Затямив? Не помітив?
Це і є злий дух.
Відійди.
Або сконаєш швидше, ніж мав би.
Неймовірно! Не можу повірити...
Він умить спромігся..
Звісно... Я знаю все про злий дух Джотаро.
Але, гадаю, власний досвід, а не мої пояснення
відкриють очі юному Джотаро.
Він має навчитися зараз,
щоб бути готовим до небезпеки.
Авдоле, твій вихід.
Мій друг. Ми познайомилися в Єгипті три роки тому.
Його звати Авдол.
Допоможи моєму онуку вийти з камери.
Відійдіть.
Він має суворий вигляд, але невже ти гадаєш,
наче я дозволю йому так поводитися зі мною?
Ні, тепер я
ще більше налаштований залишатися тут, де мені й місце.
Що ж, доведеться застосувати силу,
щоб він сам зажадав вийти на волю.
Добре.
Тату, що ти робиш?
Гей, не можна... .
-Тиша. -Так, сер!
Це...
Саме так.
Авдол теж має всередині «злого духа».
І Авдол вільно ним керує!
Його звати...
Магічний Червоний!
Пече! Вогонь! Моя рука! Моя рука горить!
Що це за злий дух?
Куджо притиснувся до стіни і не рухається!
Але як...
Хіба тут не занадто...
Неймовірно! Занадто спекотно!
Нарешті він показав себе!
Його добре видно. Він дуже сильний.
Чому ти...
Він змусив його проявитися так чітко!
Отже, ти теж маєш злого духа.
І, дідо, ти теж про це знаєш...
Знаю.
Містере Джостар, ви просили змусити вашого онука вийти.
Я мав намір стримуватися, але він такий могутній,
що може мене вбити.
Припинити?
Якщо хочете, щоб я продовжив,
я не буду стримуватися.
Ваш онук може опинитися в шпиталі.
Гаразд. Уперед.
Так, сер!
Червоний Батіг!
Так...
Так гаряче!
Дідько, що відбувається?
Тату! Що ти робиш із Джотаро?
Голлі, будь чемною дівчинкою і не галасуй.
Гаразд?
Я не можу дихати...
Дух повертається в нього.
Я не можу дихати...
Я розповім, що це!
Наче злий дух, але це не він.
Джотаро! Те, що ти звеш злим духом,
насправді могутній привид твоєї життєвої енергії.
Те, що стоїть біля тебе, це...
Стенд!
Стенд?
За відомою байкою Езопа,
мандрівник одягає плащ, щоб сховатися від вітру,
та знімає його під палючим сонцем.
Вийдеш, Джоджо?
Годі.
Я не вийду, поки не знатиму, що я не небезпечний для інших.
Я радий зустріти того, хто теж має злого духа,
але якщо так триватиме далі,
ти помреш.
Він зламав унітаз!
Це умисне знищення майна!
Я попереджав.
Покидьок! Не кажи, що я не попереджав!
Агов!
Чому ти відвернувся?
Поглянь на мене!
Містере Джостар.
Що ж, він вийшов із камери.
Тож...
отже, мене перемогли, так?
Не зовсім.
Я планував відправити тебе до шпиталю.
Ти сильніший, ніж я гадав.
А якби я не завадив своєму злому духові
кинути цю річ у тебе?
Мій Стенд - Магічний Червоний.
Він може розплавити залізо.
Авдол - такий, як і ти.
Тобі більше не треба вивчати злого духа
тут, у в'язниці.
МАГІЧНИЙ ЧЕРВОНИЙ МУХАММЕД АВДОЛ
О, дякувати богу.
Джотаро нарешті вийшов із камери.
Як ти мене дістала, стерво.
Гаразд!
Агов!
Як ти смієш так говорити з матір'ю?
Голлі, годі посміхатися!
Гаразд!
Дідо! Скажи мені одне...
Лише одне...
Звідки тобі про все відомо?
Про мого злого духа, Стенда?
Не розумію.
Звісно.
Для цього я й прибув із Нью-Йорка.
Маю розпочати від самого початку.
Це пов'язано з родиною Джостарів.
По-перше, поглянь на світлини.
Що це?
Сторічна труна, піднята з дна Атлантичного океану
чотири роки тому.
Труна?
Я дещо дослідив, і дізнався, що вона була на пасажирському лайнері,
де мого діда, Джонатана Джостара,
твого прапрадіда, було вбито.
Вочевидь, труна була порожньою, коли її знайшли.
Але я знаю, що лежить усередині!
Зараз ми з Авдолом намагаємося знайти його.
Його? Стривай...
Ти наче говориш про людину.
Ти ж говориш про те,
що сто років пролежало на дні океану?
Він - втілення зла!
Його звати Діо!
Він пробудився після сотні років.
І наша доля - побороти його!
Агов, Джотаро?
У тебе такий вираз обличчя, наче тобі нудно!
Я навіть не знаю, що сказати на цю дурню, стариганю.
Стариганю?
Ти Авдол, так?
Байдуже, хто ти,
ти такий пихатий.
Старий, ти чекаєш, що я вислухаю твою маячню
і повірю в це?
Хіба це менш схоже на правду,
ніж наші з тобою злі духи?
Справедливо.
Незабаром тобі доведеться нам повірити.
Коли ти зрозумієш, звідки я знаю Діо,
і чому я маю знайти його...
Дозволь показати.
Я теж
отримав власного «злого духа», або Стенда, рік тому.
Що?
Що, старий?
Я покажу!
Це...
мій Стенд!
Бачив?
Шипи з моєї руки? Це мій Стенд!
Він дозволяє зробити фото того, що відбувається в іншому місці!
Але доводиться ламати дорогий фотоапарат,
щоразу, коли я ним користуюсь!
Сер, щось не так?
Усе добре. Йдіть.
Гаразд...
Зображення, яке зараз з'явиться,
Джотаро...
визначить твою долю!
Що?
Джотаро, Голлі, чи ви колись бачили
що у вас під потилицями?
Про що ти?
Напевно, ви ніколи не помічали.
Я маю під потилицею позначку у формі зірки.
Дідько, що це все означає?
Мати казала, мій батько теж мав таку..
Він помер, коли я був малим.
Схоже, усі Джостари мають цю позначку.
Отже, старий, що там з'явиться на фото?
Зірка, яку ти не помічав, це наша доля!
-Тату... -Годі вже!
Покажи мені бісове фото!
Діо!
Мій дух постійно його фільмує!
Поглянь на його шию!
Під потилицею цього негідника,
тіло мого діда, Джонатана Джостара!
Сто років тому трапилася загадкова подія.
Бабуся Еріна розповідала мені про дідову смерть.
Діо вижив, бо захопив його тіло!
Єдине я знаю точно:
він десь переховується і щось планує!
Повернувся чотири роки тому.
Мій дух, твій злий дух,
усі з'явилися впродовж цього року...
Це точно Діо!
«Нормальні» люди назвали б наші здібності надприродними.
Я маю Стенда від народження.
Але твої здібності, як і твого дідуся,
незримо пов'язані з Діо, з тілом Джонатана.
Діо пробудив ваші приховані здібності.
Авдоле, де він? Визначиш по фото?
Не можу. Тло майже не видно.
Я так і думав.
Я перевірю це.
Будь ласка.
О, Голлі.
Пробач татуся за ці жахливі балачки.
-Тепер ходімо додому. -Так...
Ми затримаємося в Японії.
Дякую, що запросила до себе.
Звісно, тату.
Ходімо, Джотаро.
Знову...
Щойно здавалося, наче хтось стежить за мною.
Напевно, нащадки Джонатана...
Схоже, тіло надсилає їм якісь сигнали.
Дуже добре. Певно, це доля...
Доля, що я маю подолати, зв'язок, що я маю розірвати.
Моє втручання починається.
Джотаро!
Цьомчик на прощання.
-Стерво... -Я Норіакі Какьоїн.
Вчора перевівся.
Хіба це схоже на ручку?
Хто програв - той і є зло.
А суддею буде...