Je pozdě. Nemůžeme ho zachránit.
Dávám mu pár dní.
Jotaro, není to tvoje chyba.
Podívej.
Víš, proč se rozhodl poslouchat Dia? Zabíjet kvůli němu?
Důvod…
je tady!
Co to… Ten kroutící se kus masa vypadá jako pavouk.
Kvůli tomu se stal Diovým patolízalem?
Je to štěp z Diových vlastních buněk.
A sahá až do mozku toho mladíka.
Tenhle drobný štěp
mu sahá hluboko do mysli.
Jinými slovy, ten štěp funguje jako anténa na emoce. Je naladěný na…
Diovo charisma! Charisma, jaké mají diktátoři ovládající davy,
které pak vkládají víru do svého prohnilého vůdce.
Ten chlapec si Dia zidealizoval a přísahal mu věrnost!
Dio využívá své charisma,
aby byl opojně okouzlující, aby ovládal a řídil ostatní.
A nařídil Kakyoinovi, aby nás zabil.
- Tak to z něj vytáhneme. - Na to je mozek příliš křehký.
Kdyby se jen lehce pohnul, způsobíme nezvratné škody.
Jojo.
Teď mě poslouchej. Před čtyřmi měsíci jsem se v Káhiře…
také setkal s Diem!
Povoláním jsem věštec. Vracel jsem se do svého krámku v Khan Khalili,
byl úplněk, když…
jsem ho spatřil.
Mlčky stál na schodech ve druhém patře mého krámku.
Jeho chladný pohled jako by mi pronikal až do srdce.
Vlasy měl jako ze zlata, pleť alabastrovou, téměř průsvitnou.
A navíc z něj vyzařovala téměř nelidská smyslnost.
Slyšel jsem o něm od pana Joestara, takže jsem ho hned poznal.
Byl to Dio, vrátil se z hlubin Atlantiku!
Slyšel jsem, že máš zvláštní schopnost. Umíš něco, co obyčejní lidé neumí.
Moc by mě potěšilo,
kdybys mi udělal malou ukázku.
V tu chvíli mi připadal zvlášť děsivý.
Jeho slova mi přinesla ohromný klid.
Byla nebezpečně příjemná.
Celé to bylo hrůzostrašné!
Pojď, Avdole…
Utekl jsem, abych si zachránil život. Neodvážil jsem se s ním bojovat.
Měl jsem štěstí.
Kdyby mě pan Joestar nevaroval,
nevyskočil bych z toho okna
a nezmizel v bludišti známých ulic. Zaplatil bych životem.
Skončil bych jako tento mladík.
Jako Diův pěšák ovládaný jeho štěpem.
A jako ten kluk bys za pár let zemřel. Strávilo by ti to mozek.
Zemřel?
Ne tak rychle.
Kakyoin je…
ještě naživu!
Vytáhnu to z něj svým Postojem!
Jotaro, počkej!
Mlč, dědku! Vytrhnu to rychle. Mozek mu nepoškodím.
Můj Postoj je tak rychlý a přesný, že chytí kulku v letu.
Ne! Ten štěp je živý!
To, že z něj část trčí ven, má svůj důvod.
Proto ho nemůže vyjmout ani zkušený chirurg.
- Do prdele! - Vystřelilo z něj chapadlo!
Proklatě! Pusť ho, Jojo!
Pronikne do mozku kohokoli, kdo ho zkusí vyjmout!
Ty…
Nehýbej se, Kakyoine. Jediná chyba a je po tobě.
Pusť to, Jojo! Máš ho už v obličeji!
Počkej, Avdole!
Tady jde o mého vnuka.
Jeho tělo má možná problémy, ale on má chladnou hlavu.
On i jeho Postoj jsou jako skála!
Je silnější a přesnější než nějaký stroj!
Dokázal to!
Přetížení!
Proč? Proč jsi riskoval život, abys mě zachránil?
No…
Vlastně ani sám nevím.
Tvoje máma tě má prokouknutého, Jotaro.
LÉKÁRNIČKA
A je to.
- Děkuji… mnohokrát. - Jsi Kakyoin, že?
Myslím, že by sis měl odpočinout. Co kdybys přespal tady?
- Tati, připrav mu matraci. - Co? Proč já?
Spaní na podlaze jsem nikdy nepodporoval!
Vezmi matraci z mého pokoje a dej mi normální postel.
Tati, jsi v Japonsku, měl by sis zvyknout na místní způsoby.
- A říkej mi „Seiko“. - Co?
Moji přátelé si myslí, že jsem „Holy“, což je anglicky „svatá“,
takže mi říkají „Seiko“, což je japonsky „svaté dítě“.
Co to má sakra být?
- Holly je krásné jméno, které jsem… - Když mě neoslovíš Seiko, neodpovím.
Holly!
- Nebolí to, Kakyoine? - Ne. Je to dobré.
Holly!
- To snad… - Kakyoine, sundej uniformu.
- Co? - No tak.
Holly!
Hmmmm.
Holly! Hej, Holly.
Hej, kde jsi?
Podívej na tohle! To jsou Jotarovy kalhoty!
Kde jsou moje?
Sedí mi, ale podívej na ně! Nemůžu je nosit!
Hej, Holly!
To jí mám vážně říkat „Seiko“, jinak neodpoví?
Ne, moje dcera je Holly. Holly! Ozvi se!
Tak teď už vážně. Jdu do školy.
Divné…
Pusa na rozloučenou.
Tak.
Většinou to přece bývá takhle…
Paní… Paní Holly!
Paní Holly!
Má vysokou horečku… Je nemocná?
Ne… To snad ne!
Já… Omlouvám se…
Jak… Jak je to možné? Je to průsvitné…
To je Postoj!
I paní Holly získala Postoj!
PURPUROVÝ POUSTEVNÍK JOSEPH JOESTAR
Paní Holly má taky Postoj.
Ale ta horečka… Její Postoj jí ubližuje.
Mysleli jsme, že Diovo tělo ovlivňuje jen Joja a pana Joestara.
Mysleli jsme, že paní Holly se to vyhnulo,
ale to jsme si lhali do kapsy.
Tohle bylo nevyhnutelné.
Má v žilách krev Joestarů, takže se Diovu vlivu vyhnout nemohla.
Ale…
Postoj se nechává vést bojovým duchem dané osoby.
Do akce ho volá její bojový instinkt.
Jemná a laskavá paní Holly je proti Diově kletbě bezmocná.
Nemá sílu k ovládnutí svého Postoje.
Její Postoj se teď staví proti ní. Ochromuje ji!
Tohle je zlé. Takhle totiž…
Brzy zemře!
On ji přemůže!
Postoj…
Holly…
Moje noční můra se stala skutečností!
Moje holčička… má teď Postoj…
Věděl jsem, že nemá sílu vzdorovat.
Věděl jsem, že se nedokáže bránit Diově duši.
Řekni mi, co můžeme dělat!
Jedinou věc.
Musíme najít Dia!
Musíme zabít Dia a zlomit kletbu! To je jediná možnost!
Ale… ať se snažím jakkoli, pořád se mi skrývá v temnotě.
Pozadí je vždy temné!
Moje fotky nikdy neodhalí, kde je!
Zkoušeli jsme všechno, ale zbytečně.
Ta temnota je neproniknutelná.
Proč jste to neřekli hned?
Mám takový pocit, že bych mohl zvládnout…
najít toho parchanta!
Zdá se, že našel něco za Diem.
Nezapomeňte, že můj Postoj umí vytáhnout štěp z mozku…
a chytat vystřelené kulky.
Uvidíme, co nakreslí.
Moucha! Na té fotce byla moucha!
- Moucha nám ale nepomůže! - Počkat!
- Ten druh znám! - Co?
Jojo, máš encyklopedii?
- Knihovna je vzadu. - Dej mi ten náčrt.
Hned se vrátím.
Holly!
Tati, já…
Jen odpočívej. Jotaro, vodu. Přines vodu.
Asi je ti dobře.
Promiň, zrovna tu něco řeším.
Opravdu je možné, aby Postoj zabil svého uživatele?
Ano, je. Už jsem to několikrát viděl.
Postoj se teď omezuje na její záda. Ale časem…
je pravděpodobné,
že se ten pichlavý Postoj zmocní celého těla paní Holly.
Bude mít vysokou horečku a různé choroby,
až nakonec upadne do kómatu a už se neprobere.
A pak zemře.
Žádný obyčejný doktor nevidí to, co my. Tím spíš ji nevyléčí…
Nikdo, ani ty, ani já, ji nevyléčíme.
Máme ale naději.
Postoji trvá 50 dní, než si vybere svoji daň.
Musíme najít a zničit Dia dřív, než nám dojde čas.
Když přerušíme spojení mezi jejím Postojem a Diem,
můžeme ji zachránit.
Děkuji, Jotaro.
Nevím, co se stalo. Stoupla mi teplota a pak jsem omdlela.
- Ale už je mi líp. - Má to na zádech,
vůbec o tom neví.
Vyděsila jsi nás, Holly.
Tady. Když vstáváš, musíš si vyčistit zuby.
- Řekni: „Á!“ - Á!
Teď ti utřeme obličej…
A máš zacuchané vlasy. Ukaž ještě nehty…
- Á! - Á!
Tati, převlékneš mi i kalhotky?
To byl vtip! Dělala jsem si legraci.
- Tak, co by sis dal k večeři, Jotaro? - Hej…
Ani hnout! Zůstaň v posteli!
Tedy… Chci říct, ať se nepřepínáš,
než přejde ta horečka.
Buď v klidu a odpočívej, než ti bude líp.
Holly, no tak…
Máte pravdu.
Jste tak milí, když jsem nemocná.
Někdy je nachlazení vlastně dobré.
Holly!
Ona… Ona už zase omdlela.
Tvářila se, že jí je dobře, ale úplně hoří.
Tím se to potvrzuje.
Sice o něm neřekla ani slovo, ale všimla si Postoje na zádech.
Celá ona. Chtěla to před námi skrývat.
Holly nikdy nechce, abychom si dělali starosti.
Taková prostě je.
Pane Joestare, našli jsme to!
Ta moucha je…
Tady.
Nilská moucha tse-tse. Žije jen na pobřeží Nilu.
Druh s pruhovanýma nohama se jmenuje asuánská moucha tse-tse.
- Egypt! - Musí být v oblasti Asuánu.
Tam Dia najdeme!
Takže je přece v Egyptě.
Kakyoine?
Jak to myslíš?
Jsou to tři měsíce, co mi vrazil do mozku ten štěp.
S Diem jsem se potkal, když jsem byl s rodinou v Egyptě.
Taky jsi byl v Egyptě?
Zdá se, že Dio tam chce zůstat.
Kdy vyrážíme?
Půjdu s vámi.
S námi? Proč?
Dobrá otázka…
Odpověď na ni teď neznám ani já sám.
Řekněme, že jsi mi otevřel oči.
To je vše.
Holly… My tě zachráníme.
Zatím odpočívej.
Nemáš se čeho bát…
Zase ti bude líp.
Ty teď jen odpočívej.
Jojova matka, paní Holly… má milou povahu.
Uklidní člověka i tím, že je mu nablízku.
Možná to zní divně, ale kdybych se někdy zamiloval
snad to bude do podobné ženy. Mám pocit, že ji chci chránit.
Chci, aby jí bylo lépe. Aby se zas usmívala.
Čas se krátí! Musíme vyrazit!
To jsou doktoři ze Speedwagon Foundation. Můžeme jim věřit.
Budou se o Holly starat 24 hodin denně.
Jojo, než vyrazíme… Jsem věštec…
- Dovol mi dát tvému Postoji jméno. - Jméno?
Pomocí tarotu, karet osudu. Vytáhni kartu, ale nedívej se na ni.
Odhalí tvůj osud i moc tvého Postoje.
Tvoje karta je hvězda!
Tvůj postoj se tedy bude jmenovat…
Platinová hvězda!
Jotaro Kujo.
Postoj: Platinová hvězda!
Schopnost: Přesnost a nezměrná síla!
Joseph Joestar.
Postoj: Purpurový poustevník!
Schopnost: Záhadná fotografie!
Muhammad Avdol.
Postoj: Rudý mág! Schopnost: Plameny a žár!
Noriaki Kakyoin.
Postoj: Zelený velekněz!
Schopnost: Manipulace na dálku a Smaragdová vlna!
Tak jo, vyrážíme.
Jedeme!
NARITA BANGKOK
ABU DHABI KUVAJT
KÁHIRA
Jak jsem čekal…
Zjistili, kde jsem.
Dorazíte ale do cíle? Až do Egypta?
Josephe, Jotaro…
Viděl nás. Cítil jsem, že se na nás Dio dívá.
- Jasně. - Dávejte pozor.
Na palubě letadla může být nový uživatel Postoje.
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE…
Našli jsme dalšího uživatele Postoje!
Nemožné! Je rychlejší než Platinová hvězda!
Co?
- Teď se svíjí bolestí. - Páni… Ten je krásný!
Omlouvám se. Nerad vás ruším.
Překlad titulků: Tomáš Slavík