Токіо. Гонконг. Сінгапур.
Індійська частина нашої подорожі нарешті поблизу...
Але я трохи хвилююся.
Я чув, що Індія - це країна карі
та хвороб.
Хвилююся, як шлунок відреагує на культурні відмінності.
Ти маєш хибне уявлення.
Не переймайся.
Це прекрасна країна з чудовими людьми.
Запевняю.
Що ж, це Колката. Ходімо.
Агов, дайте грошей!
Я понесу ваші речі!
Хочете тату? Ви гарні.
Протиотруту? Безпечна для шлунку!
Я проведу вас!
Колката, Індія.
У двадцятому сторіччі її населення сягнуло одинадцяти мільйонів.
Колката - жваве місто,
воно затягує і не відпускає!
-Я став у коров'яче лайно! -Ні.
-Дідько! -Ні.
-У мене вже поцупили гаманець! -Дякую, ні!
Гроші! Гроші! Гроші!
Не даси грошей - не потрапиш до раю.
Не пхай носа до моїх речей!
Авдоле! То це і є Індія?
Бачите? Чудова країна, так?
Саме вони роблять Індію чудовою, чи не так?
СЕРІЯ 10: ІМПЕРАТОР ТА ПОВІШЕНИК ЧАСТИНА 1
Агов, спробуй.
Це чай масала.
Тобі він сподобається.
Масала.
Популярний індійський напій.
Солодка суміш
чорного чаю, цукру, імбиру та молока.
Нарешті трохи спокою.
Будьте терплячими.
Коли звикнете до Індії, побачите її красу.
А мені подобається це місце, тут круто.
Що, Джотаро? Ти жартуєш?
Поговорімо про культурний шок.
Мені сподобається, коли звикну, так?
Що ж, врешті-решт людина до всього звикає.
Де туалет?
Сюди, сер.
Польнарефф.
Так?
Що хочеш їсти?
Оберіть ви.
Бажано щось чудове.
Щось вишукане
для справжнього француза..
Отже, йому байдуже.
Погляньмо, йому сподобається...
Перепрошую.
Перепрошую, сер...
Га?
Будь ласка, візьміть оце.
Для чого ця палиця?
Агов.
Дивний туалет, але, принаймні, тут чисто.
Такий джентльмен, як я, не пішов би до брудного туалету.
Сер, щось не так?
І ви ще питаєте!
Туалет...
В туалеті свиня!
Такі туалети - рідкість навіть в Індії.
Унизу - свинарник, стелю побудували
вище, ніж треба було.
Коли свині голодніють, вони висовують звідси рила.
Я не про це...
Ні, стривайте, що?
Тобто, ці свині харчуються...
Для цього тут туалет?
Як я казав, сер, це вам знадобиться.
Ось так...
Бачите? Тепер можете робити свої справи, поки свиня не висовується.
Наш менеджер змушує свиней лизати йому зад
і завжди дякує.
Вони гарно все вичищають.
Прошу, не кваптеся.
Стривайте! Не залишайте мене!
Навряд чи я колись до цього звикну...
Напевно, потерплю до готелю.
Перепрошую за чекання.
Дідько.
Де він?
Дивно... Я точно когось там бачив.
Напевно, здалося.
Хоча це не дивно.
Я щойно бачив свиню в унітазі.
Мені здалося, що за вікном - чудовисько.
То ось що таке культурний шок.
Що?
Що за?..
Я бачу цю річ лише в дзеркалі!
Це дзеркальний Стенд, Джоджо розповідав про нього.
Це погано.
Це дуже погано.
Срібна Колісниця!
Куди подівся цей покидьок?
Дідько!
Стенд!
Де хазяїн? Хто він?
Людина з двома правими руками...
Забагато людей...
Дідько!
У чім річ, Польнарефф?
Що сталося?
Якщо...
Якщо то був Стенд, це означає...
Що він досі тут!
Джотаро! Цей хазяїн Стенда, про якого ти чув,
використовує дзеркала!
Покидьок, який вбив мою сестру!
Негідник, який безжалісно відібрав
життя, душу та честь моєї сестри.
Нарешті... Нарешті ми зустрілися!
Ти певен, що це він?
Містере Джостар, звідси я подорожуватиму сам.
Що?
Тепер, коли я знайшов убивцю сестри,
я не чекатиму, поки він сам до мене прийде.
Так я дам йому фору, а це не в моєму стилі.
Я перший знайду його та вб'ю!
Але ми навіть не знаємо, який вигляд має він чи Стенд.
У нього дві праві руки, цього досить!
І він знає, що я його шукаю,
тож він ховатиметься.
Побачимося.
Серйозна заява для того, хто копає собі могилу.
Тобто?
Так-так, друже мій.
-Вважаєш, що я не переможу? -Так.
Ти не розумієш? Ворог напав, щоб ізолювати тебе!
Я не дозволю тобі піти, Польнарефф.
Слухай. Прояснімо дещо:
Мені завжди було байдуже щодо Діо.
Я ж казав у Гонконзі, що поїду з вами, бо прагну помсти.
Містер Джостар і Джотаро вже це знають.
Я завжди сам по собі!
Я борюся самостійно!
Тупий егоїст!
Ти забув, як Діо промив тобі мізки?
Ти забув, що він - корінь усього?
Ти гадки не маєш, як це - коли вбивають твою сестру!
Чув, при зустрічі з Діо,
ти піджав хвоста, мов пес, і тікав!
Такому боягузу, як ти, ніколи мене не зрозуміти!
Що ти сказав?
Не чіпай мене.
Тобі пощастило, коли ти мене переміг.
Досить лекцій!
Як ти посмів...
Тебе це образило?
Не забувай...
Я зараз злюся більше, ніж ти!
Можеш і надалі
вдавати, наче ти святий, Авдоле.
Ти!..
Містере Джостар!
Досить. Нехай іде.
Його зараз ніхто не зупинить.
Я втратив повагу до нього, ось і все.
Моя думка про нього виявилася хибною.
Так, я злякався Діо та втік.
Я певен: завбачливість приведе до перемоги,
а необдумані дії - до загибелі.
Он як?
Тоді я теж у дечому певен.
Твоє передбачення не здійсниться.
Злізай.
Я маю зустрітися з другом.
Тепер ти сама по собі.
Можна я буду твоєю жінкою?
Моє життя належить тобі.
Лише скажи, чого ти хочеш, коханий.
Прошу, дозволь навіки залишитися поруч із тобою.
Крихітко, не верзи дурниць. Тобі лише шістнадцять.
Я вже доросла.
Я кохаю тебе.
Слухай. Я лише волоцюга, крихітко.
Кожен день я проживаю, наче це останній день мого життя.
У тобі тече королівська кров.
Ми не можемо одружитися, як у казці.
Хоч яке сильне наше кохання.
Справді?
То ти мене кохаєш?
Так. Ти у мене єдина, кохана.
Саме через це...
Через те, що я тебе кохаю, ми не можемо одружитися.
Ти розумієш, так?
Мені боляче від цього так само, як і тобі.
Але я повернуся, щоб побачити тебе і обійняти.
Цього мені вистачить для щастя.
Так...
Усе. Кохаю тебе, люба.
Знаєш, підслуховувати - це негарно.
Гадаєш, забагато романтики, так?
Таких дівчат, як вона, повно у світі...
можна отримати партнера, союзника.
Заради мене вони зроблять усе, навіть віддадуть життя.
Ви ж знаєте, як це працює,
містере Сентерфолд?
До речі, щодо Польнареффа зі Срібною Колісницею.
Схоже, він шукає тебе самостійно.
Що хочеш робити?
Він купився на твій план.
Може, вб'ємо його?
Ходімо.
З нашими Імператором та Повішеником
ми можемо вбити всіх.
ПОВІШЕНИК СЕНТЕРФОЛД
Отже, він дійсно нас покинув.
Що?
Ти його бачив?
Чоловіка з двома правими руками?
Де?
Га?
Не розумію. Він був прямо тут.
Що?
Ось, він був з тим чоловіком.
Пістолет сильніший за меч.
Непогано, я б так сказав.
Дідько, хто ти такий?
Коняка Гол. Так мене тут кличуть.
Я маю Стенда, а моя карта - Імператор.
Діо заплатив мені великі гроші за те, щоб я вас убив.
Слухай-но, ковбою, мені по цимбалах, хто ти.
Де чоловік з двома правими руками?
Як грубо. Ти спитав, хто я, - я відповів.
Ну гаразд.
Я прийшов із ним.
Він неподалік.
Що?
Де він?
Ти дарма питаєш.
Я, Коняка Гол, радо вб'ю тебе.
Покидьки, як ти, завжди верзуть маячню,
і це завжди закінчується однаково.
Он як? Так смішно?
Лорд Діо добре тебе знає:
«Польнарефф завжди недооцінює противника.
Вбити його тобі буде не складно.»
Він не помилився, тож я не стримав сміх.
Якщо доведеться вбити тебе,
то це я й зроблю.
Уперед.
Колись чув про військову стратегію?
Танк сильніший за солдата,
але слабший за міну.
Це основи битви.
Мій Імператор сильніший за тебе, тож я буду джентльменом.
Я розповім тобі про здібності мого Стенда перед боєм.
Пістолет сильніший за меч.
Геніальна цитата.
До чого ти це кажеш?
До того, що мій Стенд стріляє.
І мечем його не перемогти.
З чого стріляє? З рогатки?
-Готуйся до смерті! -Готуйся до смерті!
Ти недооцінив мене, Польнарефф!
Тобі кінець!
Якщо я зніму броню...
Я зможу відбити кулю!
Що?
Не може бути! Він ухилився від меча!
Дідько!
Куля - також мій Стенд.
Твоя зверхність вартуватиме тобі життя!
Польнарефф!
Що... Авдоле!
Я прийшов, бо хвилювався за тебе,
і що я бачу?
Твоє его тебе вб'є.
Хвилювався за мене?
Дідько! Ти прийшов знову читати мені лекції?
Ворог уже все про тебе знає!
Ти назвав себе самітником,
але віднині ти не зможе перемогти сам!
Невдалий час для втручання.
З дороги, Польнарефф! Куля повертається!
Магічний Червоний!
Я розплавлю його!
Дідько, Авдол! Він сам вирушив по Польнареффа!
Де ви, містере Авдол? Польнарефф?
Я маю жахливе передчуття.
Там відбувається дивна бійка.
Калюжа...
Що?
Містере Авдол!
Оце так, сьогодні мій день!
Мій пістолет та дзеркало Сентерфолда слабкі проти вогню Авдола.
Я гадав, його вбити буде найважче.
Оце пощастило!
Схоже, більше не лишилося жодних загроз!
Містере Авдол!
Він лише поранений..
Це невеличка рана.
Він зараз заговорить...
Він зараз розплющить очі.
Так, містере Авдол?
Ви ж прокинетеся, так?
Містере Авдол, прокидайтеся!
Будь ласка! Містере Авдол!
Це було дуже легко.
Це було занадто швидко!
Це йому за читання лекцій.
Поглянь на нього.
Що ти сказав, Польнарефф?
Він хвилювався за тебе!
Хто просив його про допомогу?
Він любить пхати носа до справ інших,
але він повільний, і його вбили.
Такі, як він, постійно плутаються під ногами...
Тому я сказав, що далі піду сам.
Ти покидьок...
Він врятував тобі життя. Як ти смієш...
Мені це набридло!
Люди вмирають за мене...
Польнарефф...
Мені це набридло, почуй мене!
Він мав сильне обличчя, а так легко загинув.
Якщо подумати, вона так плакала...
-Твоя сестра. -Кажеш мені відійти?
Не піддайся на провокацію!
Містер Авдол казав не битися самому!