Мого сина вбили...
Я відчуваю лихо, яке трапилось з моїм сином.
Між матір'ю й сином є зв'язок!
Мій любий хлопчик...
Ти загинув, покритий ранами?
Я відчуваю це. Я розділяю твій біль.
Мій любий, ти був таким величним у битві за володаря Діо!
Як...
Як вони могли вбити таку шляхетну й чисту душу...
Напевно, вони мали підступний план.
До біса цих покидьків!
Вони заплатять жахливу ціну
картою імператриці!
Геть звідси!
Настав час діяти...
Стенд призведе до повільної смерті!
Горе мені! Я вб'ю їх усіх!
ВАРАНАСІ, КАЛЬКУТТІ, ІНДІЯ
Джоджо з командою прямують до священного міста Варанасі.
Слухай, зазвичай я не їжджу в таких мильницях.
Але це все дурні люди.
Можна повторювати безліч разів, але тебе все одно не чують.
Ти ж знаєш таких? Цих бідолах не врятувати.
Але знаєш... Я не почув твоє ім'я...
-Нена. -Нена! Чудове ім'я.
Ти із заможної варанасійської родини, так?
Ти вродлива і, здається, розумна.
Я розбираюсь у людях, і до речі...
Хол Хорс - жахливий брехливий мерзотник.
Він пудрить тобі мозок! Подумай, що скажуть твої батьки.
Чуєш? Не можна дивитися на речі так.
Це легко, бо ти закохана.
Але треба дивитися на світ тверезо.
Зроби крок назад і поглянь на картину цілком.
Ми майже приїхали.
Варанасі.
Священна річка Ганг.
Місце для святих, молодих і старих, хворих.
Тут корови, собаки, мавпи та людська їжа
поряд з екскрементами й трупами перед кремацією...
Річка вбирає все, невпинний потік води.
Від народження до смерті - її святі види утворюють мікросвіт життя.
Кажуть, що гості Варанасі заворожуються і не хочуть покидати місто.
Можливо, ландшафт
цієї священної землі - це вікно до людської душі.
Боже, все стало лише гірше.
Що з тобою, старий? Погано виглядаєш.
Схоже, це інфекція від укусу комахи.
Він опухнув. Треба знайти лікаря, доки не стало гірше.
А хіба це не схоже людське обличчя?
Годі глузувати, Польнареф.
Вибач. Піти з тобою до лікарні?
Ні! Годі робити з мене безпомічного старого.
Я розріжу нарив.
Що ви сказали?
У вас інфекція.
Якщо не викачати рідину, стане гірше.
Агов.
А можна покласти ліки, перебинтувати і готово?
Не турбуйтесь. Ми знеболимо місце, боліти не бути.
Ніяких проблем. Ніяких.
А зараз лягайте.
Я навчався в Англії.
Я також вмію вирізати апендикс.
Ой. Трохи заржавілий.
Але немає проблем.
Гаразд. Давайте розріжемо його.
Я не хочу бачити, як ви розрізаєте його.
Без проблем.
Ви закінчили? Все скінчено?
Що?
Лікарю!
Хотів розрізати мене?
Який безглуздий крок, старий пердун!
Що за бісовщина?
Я Імператриця. З карти імператриці, старий Джозефе!
А тепер я висмокчу твою кров!
Коли ти причепилась до мене? Дідько!
У тебе й зуби є!
Дідько, вона сильна!
Ні, вона схопила скальпель!
Ні!
Дякувати богу, це був протез.
Покидьок! Хочеш мене відрізати?
Тепер я частина твого тіла, старий Джозефе.
Ти не позбавишся від мене, любий.
Я здогадуюсь, що ти замислюєш у своїй великій головешці.
Напевно щось таке...
Стенд може подолати лише стенд.
Мій стенд, Фіолетовий пустельник, має дар проникливості
і спостереження з відстані. Як скористатися цим?
Як перемогти те, що виросло на моїй руці?
Ніяк!
Де твій власник? І як ти причепилась до мене?
Бовдур! Я не скажу!
Огидна потвора!
Біжиш до друзів? Побачимо, що з цього вийде.
Лікарю, ваш наступний пацієнт...
Лікарю!
Стійте! Я поясню!
-Я не робив цього... -Я вбив його!
Я Джозеф Джостар! Я американець!
-І я зупинився в готелі "Кларкс"! -Що?
До речі, крихітко,
мене приваблюють такі гарненькі молоді медсестри.
Що?!
-Вбивця! -Стійте! Ви не так зрозуміли!
Ні...
Тепер ти не можеш повернутись до готелю. Ти зовсім один!
Я вб'ю тебе, і ніхто не зупинить мене!
Ах ти маленька...!
Я знищу тебе!
-Що? -Це ж твоя рука.
Обережніше, старий дурню.
У неї виросли руки? Що ще вона може відростити?
Агов! Відпусти! Що ти робиш! Відпусти!
Ні за що!
Офіцере! Вбивця тут! Він тут!
Давно я не користався цим...
Стій! Що ти робиш?
Овердрайв!
Бовдур!
Це ж твоя рука, забув?
Невже Хамон спрацює проти власного тіла?
Стій! Не рухатись!
У такому разі... Фіолетовий пустельник!
Ти розчавиш мене...
Він працює проти тебе!
Я сказав не рухатись!
Стій! Злочинець!
-Дідько! -Що ти робиш? Я не бачу!
Що тепер робити?
ФІОЛЕТВИЙ ПУСТЕЛЬНИК ДЖОЗЕФ ДЖОСТАР
Як я казав, Нена...
Справжнім чоловікам не треба вихвалятися.
Ось як можна відрізнити брехуна від справжнього героя.
Кляті копи повели мене не туди.
Я вже далеко віл готелю.
Якби знав, що так буде, взяв би з собою Польнарефа.
Натомість нікчемного Хол Хорса зверни увагу на мене!
Я не в твоєму смаку?
Мені начхати на минуле.
Начхати, з ким ти зустрічалась.
Лише майбутнє має значення.
Головне порозумітися.
Поглянь туди.
Це готель, який належить японці Куміко.
-Вони з чоловіком володіють ним. -З дороги.
-Там можна недорого зупинитися. -Невже?
Розкажи докладніше про готель.
Що...
Якого біса ти робиш?
Я їм, Джостар. Я виросту сильною й великою.
Ти поцупила їх на базарі! Спритна паскуда!
Що ти...
Поглянь, як я виросла!
Важко прогодувати ще один рот, татку...
Ти огидна корова!
Я покажу тобі, що нікому
не вистачить досвіду або розуму, щоб подолати великого Джозефа Джостара!
І як мені це зробити? Дідько.
А зараз... Фіолетовий пустельник!
Любий татку, я ціную твою турботу й любов.
Але не можна прив'язувати дітей.
Одного дня доведеться відпустити їх з гнізда!
Ні!
Це марно. Я міг би знайти його володаря за допомогою Фіолетового пустельника,
але потрібна камера!
Що робити?
Якщо не зупинити, рукою не обмежиться!
Вона заволодіє моїм тілом!
Я достатньо виросла, щоб покінчити з твоїм життям!
Бачиш? Я можу дотягнутися до твоєї горлянки.
Достатньо перерізати сонну артерію, і тобі кінець.
Ні!
Що він робить?
Паскуда!
-Що це... -Дивіться!
У цього чоловіка дуже дивний наріст на руці!
Дідько! Де клятий володар цього стенду?
Польнареф...
Мені потрібен такий надійний чоловік, як ти.
Я кохаю тебе. Ти такий сильний і порядний чоловік.
Але це так несподівано.
Вона серйозно?
Здається, я закохався! На щастя!
Джозеф Джостар, слухай.
Ти ідіот.
Ти вже далеко від Джотаро й друзів.
Гадаєш, я тікаю подалі просто так?
Я тікаю, щоб прикінчити тебе!
Бачиш?
Зараз ти добряче відмокнеш!
Старий дурень!
-Ніготь? -Я підняла його.
Коли ти катався по землі, як бовдур.
Тепер я можу встромити його в твою артерію!
Невже ти дійсно гадав, що я задихнуся тут?
Помри!
Нехай я з твоєї плоті, але я не жива!
Забув правила?
Стенд може подолати лише стенд.
Ти ж збирався показати свої бойові здібності!
Це має вразити мене?
Ти просто жалюгідний старий!
Мій протез мало не тріснув, коли вона вдарила його...
Він безсильний!
Ще один натиск...
Твоє життя інваліда скоро скінчиться.
Тобі не перемогти мене...
Ні за що...
Що?
Ні за що?
Вибач, я вже погано чую.
Повтори ще раз, будь ласка!
Що... Дьоготь?
Ти занурив мене в дьоготь не для того, щоб задушити!
А щоб я завмерла!
Звідки ти знав, що тут буде дьоготь?
Мій стенд, Фіолетовий пустельник, все розказав мені!
-Дивіться... -Що це?
Напевно, коли чужоземець розсипав попіл ладану,
він намалював точну мапу міста!
Ти скористався екстрасенсорним фото!
І так знайшов дьоготь!
Ти намалював мапу ладаном.
Різниця між нашими бойовими здібностями ясна, як божий день!
Коли супротивник починає вихвалятися, він вже програв.
Саме так робить Джозеф Джостар.
Я ніби гарне вино, з роками лише краще. А тепер...
Час вирвати цей стенд за допомогою мого стенда!
Зараз ти скажеш: "Зупинись, благаю!"
Зупинись, благаю!
Мені буде так само боляче, як тобі.
Але діти не повинні вічно залежати від батьків.
Подорослішавши, треба вчитись жити окремо!
Отже, де власник цього стенду?
Слухай, Нено...
Закріпимо наше кохання поцілунком?
Що? Якого біса?
Що з тобою, Нено?
-Вона була володаркою стенда імператриці. -Що?
Що?
Ця огидна потвора
причепила до мене свій стенд, пухлину з обличчям.
І замаскувалась вродливою жінкою.
Ти був необачним.
Вона митецьки обдурила тебе, Польнареф.
ІМПЕРАТРИЦЯ НЕНА
А я сподівався нарешті поспати в ліжку.
Якби старий не облажався,
нам би не довелось ховатись від копів.
Я подбав про все.
Візьмемо цю машину.
Польнареф, ти за кермом.
Тільки не кажи, що не оговтався досі.
Стенд напав на мене, врешті решт!
Краще б це сталося зі мною...
У НАСТУПНІЙ СЕРІЇ
Ми нарешті покидаємо Індію.
Я дівчина.
Ви бачили обличчя водія?
Зараз нам не потрібні проблеми.
Вантажівка? Неможливо...
До речі, любиш сумо?