No páni, vám to sluší.
Takhle podivnou zakázku jsem ještě nešila.
Spěchám. Kolik dlužím?
Nashle.
Ehm, děkuji, pane…
- Pusť mě! Pusť! Neosahávej mě! - Co to meleš?
- Tady je lístek. - Ne! Já nechci!
- Chci jet s vámi! - Poslouchej, slečinko.
Moje dcera, Jotarova matka, je teď ve vážném nebezpečí.
Tuhle cestu podnikáme, abychom jí zachránili život.
Přestaň utíkat a vrať se domů. Rodiče se o tebe jistě bojí.
Tak.
Dobře. Tentokrát tě poslechnu, dědo.
Co se děje?
Nic.
Tak zatím! Život je samé loučení!
Kéž bych ho viděla alespoň ještě jednou.
Sbohem, Jojo! Zachraň svoji maminku!
Budu držet palce!
Pákistán je mladá země, vznikl v roce 1947,
když se odtrhl od Indie.
V době, kdy v Japonsku byli stále lovci a sběrači,
byla již v Pákistánu rozvinutá civilizace.
V Pákistánu žije 5000 let stará tradice indického subkontinentu.
Jotaro, překvapuje mě, že jsi v Pákistánu sehnal japonskou školní uniformu.
A navíc ti padne.
Je ze 100% vlny.
Polnareffe, jede se ti dobře?
Mlha se zdá čím dál hustší.
Jo, asi je to trochu nebezpečné.
Nejsou tu žádná svodidla a vůbec…
Hmm… Dál se ta mlha zdá ještě hustší.
Nejsou ani tři odpoledne, ale nemáme na vybranou.
Ubytujeme se tamhle v tom městě.
Snad mají hezké hotely.
Chceš hezký hotel?
Jo. A s pořádným záchodem!
Pořád jsem si ještě nezvykl
na záchody v Indii a Západní Asii.
Byl to mrtvý pes?
Co se děje, Jotaro?
Ale… nic.
To město ujde.
Žije tu určitě pár tisíc lidí.
Na hotel se můžeme zeptat tamhle v restauraci.
Je tu nějaký podivný klid…
Všude jinde bylo rušno a hluk.
Nejspíš je to tou mlhou.
Poslouchejte, pánové. V Pákistánu a dalších islámských zemích
se zdraví takhle…
Nejdřív se usmějete a řeknete… Salam alejkum!
OTEVŘENO
ZAVŘENO
Ehm… Není třeba kvůli nám zavírat.
Chtěli jsme se jen zeptat, jestli tu jsou nějaké hotely.
Je někdo doma?
- To nevím. - Co?
Hej, počkejte. Jak to myslíte, že nevíte?
Co je to s tím chlapem?
Asi se mi něco zdálo.
Asi vám nerozuměl, protože máte špatnou výslovnost.
Zeptáme se tamhle toho.
Promiňte, hledáme hotel. Ideálně s pěknými, čistými záchody.
Víte o nějakém…
Hej! Co je to?
Co?
Je mrtvý! Obličej má zkřivený strachem!
Co se tu děje? Proč leží mrtvý na ulici?
Co ho asi zabilo? Infarkt? Mrtvice?
Je to možné…
Ale tohle nebude obyčejné srdeční selhání.
Zbraň! Ten chlap má zbraň…
- Konečně sis všiml? - Ještě se z ní kouří. Teď z ní vystřelil.
Musel z ní vystřelit maximálně před pěti minutami.
Každopádně to muselo být těsně, než jsme dorazili.
Že by sebevražda? Zastřelil se?
To pochybuji. Na těle nemá žádná viditelná zranění…
a nikde tu není krev.
Tak jak zemřel? Podívej se na něj! Má úplně zkroucený obličej,
- jako by řval hrůzou! - No, nevím.
A na koho ten chlap střílel? Co se stalo?
To si tu nikdo nevšiml, co se děje?
Promiňte, madam. Někdo zemřel! Zavolejte polici!
Omlouvám se.
Zanítila se mi tvář.
Říkal jsi, že něco potřebuješ?
- Žádal jsem vás, abyste zavolala policii. - Policii?
Ale proč?
Podívejte! Ten muž je mrtvý!
No jejda, říkáš, že někdo zemřel?
- A můžu něco udělat? - Říkal jsem, ať zavoláte policii!
Ano, ano, zavolat polici…
Samozřejmě.
Mám zanícený obličej.
Hrozně to svědí. Strašně to svědí…
Co je to s těmi lidmi tady? Na ulici leží mrtvý muž
a nikoho to nijak netrápí.
Vystřelil, ale nikdo si toho nevšiml?
Ti lidé jsou ještě nevšímavější než jakýkoli Newyorčan nebo Tokian.
Ten pes…
Ta zatracená mlha pořád houstne.
Jako by pohltila celé tohle město.
Je to děsivé.
Nevypadá to tamhle jako lebka?
Co budeme dělat, dědku? Nemyslíš, že je to práce nějakého Postoje?
Nejspíš ne. Nemá motiv.
Proč by někdo, kdo jde po nás, zabíjel chlapa, kterého neznáme
dřív, než jsme se sem dostali? Nebyl důvod ho zabíjet.
Kdo ví. Zjevně je za tím něco víc.
Můžeme prohlédnout tělo ještě před policí. Jen na něj nesahejte.
Pravda…
Zdá se, že také cestoval. Jako my. Má tu lístky na autobus a vlak.
Mohl by to být Ind. Má indické peníze.
Myslím, že není z tohohle města.
Co?
Rána!
Pod krkem má díru velikosti desetijenu. Muselo ho zabít tohle.
Ale proč tu není krev?
S takovýmhle zraněním by měla být všude kolem.
Tedy normálně.
To není obyčejná vražda.
Musíme tomu přijít na kloub. Ale jedno po druhém.
Sundáme mu oblečení.
Co se to stalo s jeho tělem? Je poseté dírami!
Vypadá jako kreslený sýr z Toma a Jerryho!
A u žádné rány není ani stopa po krvi. Jak je možné takhle někoho zabít?
- Co to znamená? - Dávejte pozor.
Pokud tu před námi byl uživatel Postoje, jistě je tu pořád.
Všichni okamžitě do auta! Odjíždíme!
Co?
To ne! Tohle není auto!
Purpurový poustevník!
Hele, dědku, co děláš? Zbláznil ses?
To ne! A co dělám? Před chvilkou tu bylo auto!
Cože? Auto?
Vždyť parkujeme tamhle.
Co? Ale teď…
Zdá se, že jste cestovatelé.
Obávám se, že v téhle mlze není bezpečné opustit město.
Je tady spousta útesů, víte? Nabízím tu ubytování.
Co kdybyste na noc zůstali u mě?
Můžu vám dokonce dát slevu.
Konečně někdo normální!
PURPUROVÝ POUSTEVNÍK JOSEPH JOESTAR
Musíme předpokládat, že se tu někde skrývá uživatel Postoje.
Kvůli té mlze jsme v silné nevýhodě.
Dnes se musíme mít na pozoru.
Vím, že nás ještě nikdo nenapadl, ale je to tu strašidelné.
Pojďte tudy, pane Joestare. Tohle je můj hotel.
Pojďte za mnou. Zavedu vás do pokojů.
Nevypadá nic moc, ale před dvaceti lety
tu natáčeli jednu bondovku.
Také tu jednou přespal John Lennon z Beatles.
- Co? Vážně? - Ne, dělala jsem si legraci.
- Cože? - Přesto
je to dle mého názoru hezký hotel, pokud můžu soudit.
Momentálně tu nejsou jiní hosté, takže si večeři vyberte z menu.
Dali byste si maso?
- Nebo raději rybu? - Počkej, babčo.
Oslovila jsi mě „Joestare“, že ano?
Odkud to jméno znáš?
To je jasné.
Ten mladík vedle vás jednou řekl „pane Joestare“.
Co? Já? No, asi je to možné.
Ano, řekl jste to, pane.
Když jste v oboru tak dlouho jako já,
naučíte se pamatovat si jména ostatních.
Takže jsem si jistá.
Mimochodem, madam, co máte s levou rukou?
Co, tohle? To je jen malá popálenina…
Asi je to věkem. Omylem jsem si ji opařila.
Věkem? Neblázněte. Vždyť nevypadáte ani na 40.
Měl bych vás pozvat na rande.
Nedělejte si legraci ze staré babky.
Ty jeden blábolící ubožáku! Tebou pohrdám nejvíc, Polnareffe!
Postarám se, abys trpěl, budeš trpět tisíckrát víc než můj syn.
A pak ti uříznu péro a vytrhám střeva, abych tě dorazila!
No, nevypadá to tu vůbec špatně.
Tady, Kakyoine.
Jasně.
Můj autogram je stejně cenný jako Lennonův. Jsem Paul-nareff!
Dobře se o něj starejte.
Ano, ano… Přesně to udělám.
Abych nezapomněla den, kdy jsem tě zabila!
Hotovo.
Nuže… Dovolte mi, abych vám ukázala pokoje.
No… Tohle je fakt divný město.
Čas se vyčůrat.
Asi je rozbitá.
To mi Purpurový poustevník nemůže poskytnout informace o nepříteli.
- Pane Joestare. - Co se děje?
Má tenhle pokoj záchod? Zdá se, že ten můj ho nemá.
Možná jsou tu záchody společné.
No jasně!
To je peklo. Vůbec si nedává pozor.
Uživatel Postoje může zaútočit každým okamžikem…
Takže ta Joestarova parta je ve třetím patře?
Hole Horsi… Tak jsi přišel.
Jo, konečně jsem je našel. V tomhle děsivém městě.
Ale překvapuje mě, že tu jsi ty, Enyabo.
Nečekal jsem, že s nimi budeš bojovat osobně.
Co se děje, Enyabo? Proč pláčeš?
Mám… Mám hroznou radost, Hole Horsi! Jsem ráda, že jsi tu!
Díky, že jsi přišel navštívit starou osamělou ženskou!
Je vážně úžasné tě konečně vidět!
Hole Horsi, byli jste s mým synem přátelé, že ano?
Přátelé? Já, no…
- Rozhodně jsme byli přátelé. - Byli jste si blízcí?
Blízcí?
Jo, byl to drahý přítel a skvělý parťák!
O co tady jde? Chováš se divně.
Pomstíš mého syna? Proto jsi tady?
Ano! Přesně tak! Postarám se, aby ty nuly zaplatily za zabití mého přítele.
Přesně to jsem chtěla slyšet!
Protože teď můžu zabít i tebe!
Enyabo, co to sakra děláš?
Jak se opovažuješ, Hole Horsi?
Opustils mého syna. Nechal jsi ho zemřít.
Přísahala jsem, že jestli tě ještě uvidím, zabiju tě!
- „Nejlepší přítel“? Jak se opovažuješ? - Počkej, ty to nechápeš!
Když jsem tam dorazil, bylo už po něm!
Ty špíno! Jsi stejný parchant jako ten Polnareff!
Zemřeš rukou mého Postoje. Spravedlnosti!
S… Spravedlnosti?
Možná jsi o ní slyšel, ale určitě jsi ji neviděl!
Teď ti ji ukážu, Hole Horsi!
Co… Co se to sakra děje s krví v mojí ruce?
Jako by se vypařovala…
Takové krásné zranění ti udělala!
Přesně tak! Můj Postoj, Spravedlnost, je z mlhy.
Jakékoli rány se ta mlha dotkne, stane se z ní tohle.
A pak…
Si chce Spravedlnost zatančit!
Mlha se ti na ruku napojila jako šňůra! A z tebe je teď moje loutka!
Zemřeš vlastní rukou, Hole Horsi!
Neměla ses tak naparovat! Císař!
Chcípni, ty stará čarodějnice!
Spravedlnost vítězí!
Co to sakra bylo za hluk?
Vyšlo to z místnosti za halou…
Děje se něco, Polnareffe?
- Zdálo se mi, že něco slyším. - Jo. Podívám se dolů.
Budu v hale, kdyby něco, zavolejte.
Proklínám tě, Polnareffe!
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE…
- Zrovna jsem ho viděla. Je na toaletě. - Na toaletě?
- Projděte těmi dveřmi. - Mám pocit, že jsem zaslechl „záchod“.
Útočí na mě na záchodě…
Překlad titulků: Tomáš Slavík