Poté, co zajali Enyabu a našli si nový dopravní prostředek,
pokračují všichni k přímořskému městu Karáčí.
Jde o pákistánské průmyslové a finanční centrum v deltě řeky Indus.
A hele, obchod s kebabem!
Zastavíme tam a najíme se.
Döner kebab. Také se mu říká hamburger Blízkého východu!
Plátky masa se nabodnou na rožeň a jejich okraj se při otáčení opéká.
Netrvá to dlouho a opečené maso se krájí a podává na chlebu. Zkuste ho také!
- Promiňte, prosím pětkrát döner kebab. - To bude tisíc jenů.
Tisíc jenů?
Na Blízkém východě neplatí západní a japonské obchodní zvyky.
Ceny se mění a často se o nich vyjednává.
Ten, kdo je tu poprvé, nezná místní ceny
a nechává se snadno oškubat.
Něco podobného se tu ale nezavrhuje.
Oškubaného tu považují za hlupáka, ne za oběť.
Handlování chce odvahu a vynalézavost.
Tisíc jenů?
Prvním krokem je blafování. Dejte najevo, že jste prodavačovu lest prohlédli.
Děláte si legraci? To je moc.
Upřímný smích vždycky pomůže. Potom…
A za kolik byste je koupil?
…obchodník zkusí, jak to vidíte.
Dám 250 jenů za pět kebabů!
Vy na oplátku nabídněte cenu tak nízkou, až se za ni budete stydět.
A pak…
To snad nemyslíte vážně! Bude se chovat, jako byste se zbláznili…
Kdybych prodával tak levně, zemřu s rodinou hlady!
Pak naznačí podříznutí krku.
Vy se ale nesmíte vzdát.
- Tak to je asi koupím někde jinde. - Předstírejte, že odcházíte…
Dobrá, příteli! Cizince mám moc rád.
Nabízím pět za 700 jenů.
…a on vás zastaví.
Nabízím 300.
- A smlouvání započne! - Šest set!
- Tři sta padesát! - Pět set padesát!
- Čtyři sta! - Čtyři sta padesát!
Čtyři sta dvacet pět!
To beru!
Fajn! Mám je ani ne za polovinu původní ceny!
Jen si to vezmi. Úplně jsem tě okradl!
Říkáte si, že jste vyhráli…
Normálně prodávám pět za 150 jenů!
Na shledanou, děkuji, pane!
Hej! Ta stařena je vzhůru.
Nic jsem jim neřekla!
Co tady děláš?
Myslíš, že já, Enyaba,
bych jim vyzradila tajemství Postoje pana Dia?
Co?
- Co je to sakra za chapadla? - Proč…
Proč jsi mě přišel zabít?
Pan Dio nevěří nikomu.
Postarám se, abys už nepromluvila.
A vy čtyři…
jste další na řadě.
Bábo!
Co?
Můžete mi říkat Dan…
Ocelový Dan.
Můj Postoj reprezentuje karta Milenci.
Postarám se, abyste dopadli stejně jako ta ubohá Enyaba.
Jak jsi mohl?
Ta stařena patřila k vám!
Bábo!
Lži…
Všechno jsou to lži…
Pan Dio by mi něco takového nikdy neudělal…
Ty kroutící se věci nejsou z Postoje!
Ta chapadla jsou skutečná!
Pan Dio by mi nikdy neublížil…
Nevložil by do mě svůj štěp…
Štěp?
Pan Dio je jediný smysl mého života…
- Naprosto si důvěřujeme… - Bábo!
Vidíte to? Sluneční paprsky je rozložily!
Ty štěpy jsou z Diových buněk!
Přesně tak!
Musím říct, že jsi dost všímavý.
Takhle vypadá plně vzrostlý štěp z Diových buněk.
Vypěstoval jsem ho v té čarodějnici.
Enyabo, možná jsi pana Dia učila o Postojích,
ale jsi hloupá, když si myslíš, že by někdy věřil
slabé stařeně, jako jsi ty.
- Tohle sis naneštěstí neuvědomila. - Paní!
Jaká je pravá identita Diova Postoje?
Řekněte nám to! Věřila jste Diovi, obdivovala jste ho,
ale teď víte, že není takový, jaký jste si myslela, že je.
Musíme ho porazit! Musíte nám to říct!
Musíme to vědět!
Řekněte nám, co potřebujeme vědět o Diovu Postoji!
Pan… Dio…
ve mně věří.
Nikdy to neřeknu…
Panebože!
To je smutné…
Nešťastná stará žena.
Ale hloubka její důvěry dokazuje, jak mocné je zlé kouzlo pana Dia.
Enyaba má možná co dělat se smrtí mojí sestry,
ale tohle si nezasloužila. Postarám se, abys ji následoval!
Čtyři na jednoho. Ale šetřit tě nebudeme.
Připrav se.
Vstávej.
Hej, pitomče!
Nedělej, že se nic neděje.
Stejně na tebe jednou dojde.
Jak si přeješ.
Ale nikdo z vás se mě, Ocelového Dana, stejně nedotkne.
Co?
Co se stalo, pane Joestare?
Odletěl jako ten chlap!
Hlupáku!
Chtěl jsem ti vysvětlit své schopnosti. Tím úderem sis málem zabil dědečka.
Poslouchej.
Vážně myslíš, že bych se takhle ukázal,
jen abych zabil Enyabu?
Ty… parchante…
Říkals, že tvůj Postoj jsou Milenci, že?
Tak… co sakra umí?
Boj už začal, pane Joestare.
Jste všichni jelimani…
Rozhlížejte se, ale můj Postoj neuvidíte.
Hej, skrčku!
Chceš si vydělat? Když mě praštíš tím koštětem, je tohle tvoje.
Ale proč by…
Flákni mě!
Sakra! Pane Joestare?
To bolí! Nechápu to! Hrozně mě bolí noha!
Ještě vám to nedošlo, Josephe Joestare?
Můj Postoj vstupuje do těla. Když Enyaba zemřela,
pronikl vám do ucha a dál do mozku.
Cože?
Jsme s mým Postojem propojení!
Když něco ublíží jemu, tak i mně. A platí to i naopak!
Když mě třeba jen škrábnete,
hluboko ve vašem mozku na tu bolest zareaguje můj postoj.
A začne zuřit. Pak vám vyšle tu bolest do stejné části těla.
Zopakuji to…
Nemůžete na mě ani sáhnout!
Můj Postoj navíc pronesl do vašeho těla štěp pana Dia.
Už teď se rozrůstá ve vašem mozku. Stejně jako Enyabu, i vás vyžere zevnitř!
Au!
Myslím, že o další ránu jsem ti neříkal. Spratku blbá!
No, musím se přiznat, že můj Postoj není fyzicky silný.
Nepohnul by ani pramenem vlasů, takže je na světě asi nejslabší.
Ale…
Aby někoho zabil, nemusí být silný.
Rozumíte, pánové?
MILENCI OCELOVÝ DAN
Kdyby se mi třeba stalo něco zlého, kdyby mě náhodou něco zasáhlo,
nebo kdybych třeba upadl, tak, pane Joestare…
Vy ucítíte moji bolest ještě mnohem silněji.
V protéze cítím, jak ti křupou klouby!
Máte deset minut.
Pak budete mít prožraný mozek a zemřete jako Enyaba.
Jotaro, uklidni se! Nesmíš se unáhlit.
Ne, tohohle tupce zabiju tak rychle, že ani nic neucítí!
Zabiješ mě tak, že ani nic neucítím?
To zní zajímavě.
Tak to udělej, Jotaro. Uvidíme, co se stane.
Co jsi mi chtěl zničit?
Řekni. Obličej? Krk?
Copak? Vztekáš se? Tak to zkus! Uvidíme, co se stane!
Co kdybys mi prorazil díru do hrudi?
Nebo se vykašli na Postoj a rozbij mi hlavu kamenem.
Tenhle by mohl stačit.
Velký je na to dost.
Radši mě nepodceňuj. Když řeknu, že něco udělám, udělám to.
Jotaro, nedělej to! Vždyť víš, co dokáže!
Chceš zabít vlastního dědu?
Klidně by to udělal…
Frajere libovej.
Jé…
Ty…
Jotaro!
Nehraj si se mnou, ty parchante.
Až ten dědek zaklepe bačkorama, budeš na řadě.
Pozor!
Můj Postoj ti vleze do hlavy a zabije tě!
Co to sakra děláš?
Tohle je šílené.
Mého vnuka mlátí, abych já přežil… Jsme mu vydaní na milost a nemilost.
Mám v hlavě jeho postoj…
Vzpomínám si, jak mě kdysi chtěli otrávit…
No tak, mysli, Josephe! Musí tu být nějaká možnost!
Hej!
Jotaro! Nepouštěj ho k panu Joestarovi!
Zkusíme se dostat co nejdál!
Aha, chápu…
Myslíte, že když od něj budu dost daleko, nebude na něj mít můj Postoj vliv.
Slabost mého Postoje je něčím kompenzována.
Možná je fyzicky slabý, ale zevnitř hostitele
má mnohem větší dosah než jakýkoli jiný Postoj.
Třeba i stovky kilometrů.
Hej, Jotaro! Mluvím s tebou!
Je nezdvořilé se nedívat na toho, kdo s tebou mluví.
Tak slyšíš?
Zdá se, že začínáš být nervózní.
Co chystáš? Budeš mě sledovat, než děda Joseph padne?
Ty jsi Dan, že?
Abys věděl, za tohle zaplatíš.
No, jestli mě chceš sledovat, tak si ještě něco půjčím.
Jen pár drobných, co?
I když jsem nečekal, že bys nosil TAG Heuer…
Půjčím si je.
Tamhle!
Obchod s elektrem! Pane Joestare, mají televize!
No a? K čemu nám to teď je?
Polnareffe, vážně sis myslel, že prostě utíkáme?
Budu s tím zatraceným Postojem bojovat.
Bojovat?
Máme jen pár minut.
- Budeme potřebovat tvoji pomoc. - Co?
Purpurový poustevník!
- Je tam! - Ale ne!
Nemůžu uvěřit, že se dívám do svého mozku!
Takže v panu Joestarovi je vážně maličký Postoj…
Jak ho ale sakra zničíme?
Tak, že naše Postoje pošleme do pana Joestara a zničíme ho.
Cože?
Postoje jsou zhmotnělá energie.
- Mělo by je jít zmenšit. - Kakyoine!
Hele, buďte na mě opatrní!
Není čas. Jdeme na to, Polnareffe!
Tak… dobře!
Zelený velekněz!
Stříbrný vůz!
Menší!
Zmenšete se.
- Vstoupíme do cévy. - Jasně…
Příkop…
Zkusil bych ho přeskočit,
ale mohl bych zakopnout a zvrtnout si přitom kotník.
A jít až tamhle k mostu by bylo nepříjemné.
Hele, Jotaro, natáhni se a udělej ze sebe most.
Přejdu po tobě.
- Co? Nechceš mi dělat most? - Co to sakra meleš?
Řekl jsem, ať ze sebe uděláš most!
Ty arogantní pitomče!
- Co se děje? - Pane Joestare!
Moje noha…
Ztrácím v ní cit…
Sakra, Jotaro, co tam kruci děláš?
Ale, netvař se tak naštvaně, Jotaro.
No tak, nemám celý den.
Dobře.
Jsi docela odolný můstek, že ano?
No že ano?
Že ano?
Že…
Pane Joestare,
zdá se, že se nepřítel schovává za thalamem,
tam začíná nervová soustava.
S Polnareffem vstoupíme to cévy
ve vašem uchu a pak proplaveme krevním řečištěm k mozkovému kmeni.
Polnareffe, prosekni otvor v jeho cévě.
Počkejte! Používáte Postoje!
Nemůžou prostě projít skrz?
Ne při téhle velikosti.
Cévní stěna je příliš silná.
Otvor bude jen mikroskopický, krvácení se tedy bát nemusíte.
Při naší velikosti by úplné přetnutí cévy nebo nervu trvalo několik minut.
Jinak by to Milenci už udělali.
Možná to ale už začalo.
Udržovat Postoje takhle malé je vyčerpávající.
Chce to hodně vnitřní síly.
Jdeme na to!
Panebože!
Je mi nějak divně…
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE…
Svědí mě záda…
Mám teď skvělou náladu.
Co kdybys je olízal?
Ten, kdo se zná nejlíp, vyhraje!
Vše začne, když přijmeš své slabiny!
Překlad titulků: Tomáš Slavík