ЕПІЗОД 20: СМЕРТЬ 13, ЧАСТИНА ДРУГА
Ми в Саудівській Аравії, у 8800 кілометрів від Японії.
Місяць тому ми вирушили в цю подорож.
Якщо не поквапимось, потрапимо в серйозну халепу.
Какеїн...
Джотаро, що ти думаєш про Какеїна?
Спершу ми ледве не загинули через нього, а тепер це.
Він напав на немовля.
Щось не так. Мені здається, він у відчаї.
Як гадаєш, він витримає до кінця?
На мить мені здалося, що він розкрив мене.
Але тепер Какеїна мучать сумніви.
І до того ж, ми посеред пустелі.
Треба лише дочекатись, коли вони заснуть.
Їх буде нікому розбудити...
Як смачно пахне. Що це за страва така?
Їжа для немовляти.
Суміш з молока, жовтка, бананів
і хліба, тушкована упереміш. Хочеш спробувати?
Оце так!
Це неймовірно! Дай сюди!
Полегше! Залиш трохи немовляті!
Дрімучий телепень! Як ти смієш їсти мою їжу?
Я тут з голоду марнію! Швидше нагодуйте мене, дідько!
Скорпіон!
Дідько!
Мало не попався.
Лишенько! Какеїн все бачив.
Він убив скорпіона.
Це немовля дійсно...
Дідько!
Годі!
Пане Джостар, Польнареф, ви бачили це?
-Що? -Це не звичайний малюк!
Він щойно вбив скорпіона! Заколов його!
Хлопець проштрикнув його булавкою!
Какеїн, заспокойся. Що ти таке говориш?
Я кажу, що це не малюк!
Йому навіть рік не сповнився, але він знає про скорпіона.
І він убив його крихітними ручками!
-Скорпіон? Де? -Він тут!
Десь тут має бути дохлий скорпіон!
Він зник?
Присягаюсь, я кажу правду! Він сховав його! Перевірте його одяг!
Ми розберемось, Какеїне! Припини! Годі вже!
-Пане Джостар! -Я ж сказав, ти виснажений.
Відпочинь, ми поговоримо вранці.
Відкрий ротика! Смачно!
Що таке? В чому справа?
Ти був зголоднілий хвилину тому. Невже ти втратив апетит?
Скажи "а".
Відчепись! Я не можу їсти зараз, ідіоте!
Пане Джостар! Це не маячня!
Не знаю, де він сховав скорпіона, але я впевнений, він володар стенда!
Я доведу вам!
Погляньте на ці порізи! Прочитайте! Це попередження!
Це трапилось зі мною уві сні!
Боже мій!
Какеїн, невже ти зробив це з собою?
Какеїн, нарешті це трапилось...
Боже мій!
Який же ти клоун!
Невже ти не розумів, що коли покажеш їм порізи на руці,
тебе вважатимуть божевільним?
Невже я лише погіршив ситуацію?
Я не маю іншого вибору!
Час пустити в хід силу!
Зелений жрець!
Йому не допомогти. Хлопець остаточно з'їхав з глузду.
Не може бути. Я впевнений в цьому, Джотаро...
З його стендом ми билися уві сні, Польнареф.
Пане Джостар, нам не можна засинати.
Повірте.
Всі... Якщо заснемо, то загинемо.
Благаю, повірте мені.
Ура! Мою таємницю не розкрили! Ви програли, хлопці!
Ваша недовіра коштуватиме вам життя! Перемога за мною, бовдури!
Повірити не можу.
Невже Какеїн більше не зможе битися з нами та подорожувати?
Обговоримо це вранці. А зараз спати.
-Польнареф, допоможи перенести Какеїна. -Звісно.
-Джотаро, принеси спальні мішки. -Добре.
-Ти що сказав? -Ні. Він просто дуже важкий.
-Я пошматую вас усіх... -Ясно.
І розкидаю ваші останки по пустелі!
Чого ми сидимо в парку розваг,
-як купа ідіотів? -Точно!
Це...
Джотаро! Пане Джостар! Будьте насторожі!
Пам'ять повертається. Ми уві сні.
В кошмарі.
Ми в світі кошмарів!
То це лише сон. Ти мене налякав.
Не наступайте на мої граблі!
Послухайте! Какеїн мав рацію!
Малюк. Стенд.
Ми на території ворога.
Важко повірити в це, але немовля - володар стенда!
Вас немає кому розбудити.
А значить, вам не втекти від Смерті 13!
Нарешті я прикінчу вас усіх!
Я стукнув Какеїна!
Він має бути тут! Треба знайти його!
Де ти, Какеїне? Я повинен вибачитись!
Польнареф, боже правий! Що з твоїм волоссям?
-Ти розчісував його? -Що?!
Польнареф!
-Що? -Моя...
Мій протез...
Здуріти можна!
Як нам битися з ним? Як?
У цьому світі все можливо! Немає жодних правил. Жодного сенсу!
Він контролює тут усе!
Хвилинку. Я пам'ятаю одне правило.
Якщо він хоче пошматувати нас,
то має скористатись стендом,
і нічим більше!
Лалі-хо!
СМЕРТЬ 13 - МАНІШУ БУ
Лалі-хо!
-Платинова... -Джотаро, це марно!
У світі мрій неможливо викликати стенд!
Зірка!
Дивно... Його стенд з'явився.
Лалі-хо! Я фальшивка!
Непереможна могутність! Безмежний терор!
Як же весело!
Стенд - втілення свідомості.
А уві сні ваша свідомість скрита.
Смерть 13 схопила вас у підсвідомості,
саме тому ви не можете викликати стенди!
От якби
ви викликали стенди перед тим, як заснути...
То вони були б тут, як і ваш одяг,
спальні мішки або протегована рука.
Смерть 13 ніколи не зустрінеться з іншим стендом!
А якщо стенд може подолати лише стенд, я непереможний!
А зараз покричіть!
Щоб я відчув радість й ейфорію від такої легкої перемоги!
Лалі... Хо?
Лалі-хо!
Це одна з моїх фальшивок.
Що? Я не розумію!
Це не фальшивка! Це справжній жрець!
Він справжній!
Дивіться, це Какеїн!
Какеїн тут!
Забули, що я викликав Жерця перед тим, як знепритомніти?
Я сховав його, щоб не видати себе.
Перед тим як заснути.
Ти не зможеш!
Настав час покарати тебе, малюк.
Клятий мерзотник!
Відпусти!
Здавайся, Смерть 13!
Ти не бачиш мого Жерця.
Якщо не припиниш цю марну боротьбу,
я не подивлюсь, що ти немовля, і скручу тобі шию!
Какеїн!
Какеїн. Ми мусимо вибачитись.
Я гадав, ти збожеволів!
Я не повірив тобі.
Ти бився в цій битві один. Пробач за це.
Ні, Польнареф. Насправді ти допоміг мені.
Я збагнув, як викликати стенд уві сні,
після того як ти стукнув мене кулаком.
-Насправді я вдячний тобі. -Невже?
Ти мене засоромив! Як же ніяково.
Він робить попуск, бо я немовля.
Какеїне, твоя жалість - фатальна помилка!
Ви всі досі у моєму світі кошмарів!
Що це за хмари?
Хмари змінюють форму і наближаються!
Попереджаю, без фокусів, Смерть 13!
Какеїн! Відклич свого Жерця від нього!
Як...
Я розріжу тебе навпіл!
Неможливо!
Як йому це вдалося?
Він розрізав себе навпіл.
Какеїн!
Лалі-хо! Хіба не зрозуміло?
У Смерті 13 немає тіла!
Є лише голова, руки і коса!
Які ж ви телепні!
Подивимось. Тіло Какеїна теж має бути розрізане в спальному мішку.
-Жартую! -Какеїн!
-Ти точно цілий? -Придивись поближче.
Він же не просто причепився за його спину.
Ви напевно знаєте, що Жрець не такий безтурботний.
Його не розрізало навпіл!
Він випустив мацак у моє вухо!
Я не контролюю руку.
Він у моєму черепі!
Я ж казав!
Ти не бачив мого стенда, і тому твоя коса не розрізала його.
А тепер, якщо не хочеш, щоб я знищив тебе з середини,
загой порізи на моїй руці.
Уві сні все можливо, так? Зцілити поріз має бути легко.
Добре.
Гаразд, прокидайтесь, соні!
Польнареф, вставай! Я приготував тобі сніданок!
-Я бачив жахливий сон. -Я теж.
Нічого не пам'ятаю, але це було жахливо.
Какеїн!
-Як ти? -Все нормально.
Що? Минулої ночі ти був сам не свій!
Навіть вирізав літери на руці!
Що?
Порізи зникли?
Я краще заміню підгузок малюку.
Що?
Вже ранок, соня.
Схоже, він порозумівся з малюком.
Напевно мені все це наснилося...
Ну що, виспався?
Забудь!
Всі забули.
Стенд, про існування якого всі забувають.
Яке дивне створіння.
Але я нічого не забув.
Напевно я єдиний, хто викликав стенд у свій сон.
Слухай сюди. Ти лише немовля,
і тому я не знищу тебе. І навіть не пораню.
Ми дійдемо до найближчого міста. Тебе повернуть матері.
Але більше ніколи не попадайся нам на шляху.
А інакше я покараю тебе.
Ось так...
Це моя какашка?
Какеїн.
Бачу, ти приготував малюку їжу!
Так.
Добре! Він напевно зголоднів.
Ні... Не смій!
Відкрий ротика! Як смачненько!
Скажи "а"!
Знову? Йому начебто не подобається...
Доведеться змусити його.
Годі!
Пане Джостар.
Його примушувати, він ще більше зненавидить.
У таких випадках...
Ку-ку...
Я ж казав, це смачно!
Тадам.
ЗЕЛЕНИЙ ЖРЕЦЬ - НОРІАКІ КАКЕЇН
Джостар з компанією перетнули Аравійський півострів
і пливуть Червоним морем,
наближаючись до Єгипту. Але...
Діду, щось не так. Ми відхилились від маршруту.
Ми маємо йти на захід, прямо до Єгипту?
А ми наближаємось до острову.
Ти маєш рацію.
Я не хотів вам казати,
але перед Єгиптом нам треба зробити одну зупинку.
На нас чекають на цьому острові.
-Він допоможе в нашій подорожі. -Він допоможе?
Через мене загинув Авдол.
І я не можу виправити це.
Щоб подякувати за те, що випустив мене...
Це справжній скарб!
Я здійсню три твоїх бажання!
Ти можеш повернути померлих?