"Melyik lény jár reggel négy,
délben kettő, este pedig három lábon?"
A piramisok őrzője, a Szfinx
teszi fel ezt a találós kérdést.
A válasz: "Az ember."
A legenda szerint,
akik nem tudtak válaszolni, a Szfinx gyomrában végezték.
Harmincezer kilométerre Japántól
hőseink végre elérték Kairót.
Kairó óriási.
A céltalan bolyongás helyett
az volna a legcélszerűbb, ha a határtól a város közepéig haladnánk.
Végre itt vagyunk!
Bár Jotaróék megérkeztek Kairóba,
a Dio nevű piramis előtt
van még néhány Szfinx, ami az útjukat állja.
Isten hozta önöket, vándorok! Mit parancsolnak?
Lenne egy kérdésem.
A képen lévő épületet keressük.
Tudja, merre van?
Hőseink elfáradtak.
Érkezésük óta mást sem csináltak, mint a képen lévő épület után kutattak.
A kép egy szellemfotó,
amit Joseph készített Dio kastélyáról.
Dio új rejtekhelyre vonult,
megszökött a Speedwagon Alapítvány vigyázó szemei elől.
Vajon merre lehet?
Ha nem sikerül hamar a nyomára bukkanniuk,
Holly élete véget ér.
Meg megbocsássanak, uraim, de ez itt egy kávézó.
Ha maradni akarnak, rendeljenek!
Négy jeges teát!
Sosem láttam.
Kairó lakossága hatmillió,
és legalább két-hárommillió épület van.
Megtaláljuk valaha?
Lennie kell valakinek,
aki tudja, hol van.
Hogy láttam-e?
Ez alapján nehéz megmondani.
Sajnálom, de nem ismerős.
Értem. Köszönjük szépen!
Nincs mit.
Menjünk, folytatnunk kell a keresést!
A képen lévő épületet jól ismerem.
- Mi? - Mi?
Sőt, nagyon is jól ismerem.
34. RÉSZ: D'ARBY, A KÁRTYAMESTER 1. FELVONÁS
Jól hallottam az imént?
Azt mondta, hogy ismeri?
Azt.
Egészen biztos vagyok benne, hogy ismerem azt az épületet, amelyet keresnek.
Micsoda? Komolyan?
Ez csodálatos!
Hurrá! Nagy mázli, hogy máris találtunk valakit,
aki felismeri a kép alapján!
Merre van? Mondja el, kérem!
Ingyen próbálják megtudni a választ?
Rendben van... Elnézést kérek!
Tíz fontot fizetek.
Szóval, merre van?
Egyszerűen megőrülök a szerencsejátékokért.
Olcsó mulatság,
de képtelen vagyok betelni velük.
Mondhatjuk, hogy ezzel keresem a kenyeremet.
Ön is kedveli a szerencsejátékokat?
Nem értem, hová akar kilyukadni.
Ha nem szereti, akkor egyszerűen mondja, hogy nem!
Én csak tudni akarom, hogy miről beszél.
Mondja csak, hajlandó lenne kötni velem egy aprócska fogadást?
Ha győz, akkor ingyen elárulom, hol található az épület.
Fogadást? Ügyes játékos vagyok,
de most nincs időm pókerezni.
Ha elárulja, akkor 20 fonttal többet kap tőlem.
Bármiben fogadhatunk, nekem mindegy.
Nem tart sokáig.
Például... Nézzen csak oda!
Látja azt a macskát?
Mi lenne, ha abban fogadnánk, hogy...
melyik füstölt halat fogja először felkapni?
A bal vagy a jobb oldalit?
Ez hogy tetszik? Bolondság, de azért szórakoztató.
Hé! Elég legyen végre!
Vegye el a 30 fontot, aztán mondja már el!
Polnareff, így nem lehet szívességet kérni valakitől.
Oké, hát akkor majd én fogadok!
A jobb oldalit választom!
Remek! Kezdődhet a móka!
Akkor én a bal oldalira fogadok.
Hékás...
Mondd, Jotaro, neked nem gyanús ez a férfi?
De. Lehet, hogy egy ellenséges Állómester.
De az is lehet, hogy csak egy megrögzött szerencsejátékos.
Amint bármi gyanúsat látsz,
támadd meg Platinacsillaggal!
Rendben van.
Amúgy mit kér tőlem, ha veszítek?
Mondjuk, száz fontot?
Nincs szükségem pénzre.
A lelkéhez mit szól? A lelkét kérem.
Mi van?
Jól hallottam? Ez tisztára elmebeteg.
Minél előbb megszabadulunk tőle, annál jobb.
A válasza?
Jó, persze. Rendben van.
Nocsak, úgy látom, a macska felfigyelt a halakra.
Jobbra tart.
A cicus a jobb oldalit fogja elvenni.
Ha macska lennék, a nagyobbat venném célba.
És a jobb oldalon lévő sokkal nagyobb!
Ön is látta.
A jobb oldali helyett a balt kapta fel, majd elrohant.
Én győzedelmeskedtem.
Hé, te veszítettél, Polnareff. Mihez kezdesz?
Elegem van már abból, hogy úton-útfélen az épületről kérdezősködöm.
Most pedig, ahogy megbeszéltük, fizetni fog nekem.
Fizessek? Micsodát?
Hát a lelkét.
Elvégre ebben állapodtunk meg.
A lelkében.
Én egy lelkeket raboló Állómester vagyok!
A szerencsejáték nyitja meg az utat az emberi lélek felé.
Az Állóm pedig abban a pillanatban elrabolja.
Hogyan? Mi a franc van?
Polnareff!
Hoppá! Eszébe ne jusson megölni! Most már késő.
Ha én meghalok, Polnareff lelke együtt pusztul az Állómmal.
Polnareff!
Hé!
Nincs pulzusa.
Meghalt! Polnareff meghalt!
Polnareff!
Ez itt Polnareff lelke.
Máris leszámoltam Dio nagyúr egyik ellenségével.
Bár csak egy tökfilkó volt.
Ideje volna bemutatkoznom.
Az én nevem D'Arby.
D-A-R-B-Y, a "D" után egy aposztróffal.
Egy Álló, ami ellopja azok lelkét, akik fogadást veszítenek a mestere ellen.
Ozirisz isten lapja.
Egyébként ő itt az én cicuskám.
Átkozott!
Mégis miféle fogadás volt ez? Átkozott csaló!
Csaló?
Ide hallgasson! Aki nem lát át a szélhámosságon,
az megérdemli a vereséget.
Szerintem a szerencsejáték olyan,
akár az emberi kapcsolatok:
a megtévesztésről szól az egész.
Az a vesztes, aki először ont könnyeket.
Puszta kézzel szándékozik végezni velem?
Rendben van, csak tessék!
Ezzel azonban az ő lelkét is elpusztítja majd.
Nem fogja egy darabban elhagyni ezt a helyet!
1984. szeptember 22-e, 23.15.
Emlékszik rá, hogy mit csinált akkor?
Miről beszél?
Én ugyanis emlékszem.
Kaliforniában játszottam
egy Stephen Moor nevű amerikai úrral,
aki pontosan ezeket a szavakat mondta.
Az a férfi most itt van.
Alul az apja,
balra pedig a felesége.
Ha vissza akarják nyerni Polnareff lelkét,
akkor nincs más dolguk, mint... tovább játszani velem.
Ez a férfi egy démon...
Egyesével akar legyőzni minket.
Most mi lesz?
Ha berezeltek, menjenek haza,
és hagyják itt nekem Polnareffet!
Igyanak egyet, gondolják át!
Kérnek egy kis csokoládét?
Joestar úr, mégis mit csinál?
Tudja, mi az a felületi feszültség, Barbie?
D'Arby vagyok. Az én nevem D'Arby.
Az az erő, ami meggátolja a whiskyt,
hogy kiömöljön a pohárból, nemde?
Mi a célja ezzel?
Egyszerű a szabály.
Felváltva pottyantunk érméket a pohárba.
Amelyikünkétől túlcsordul, az veszít.
Hé, tata...
Nem gondolhatja komolyan, Joestar úr!
Kockára teszem a lelkemet!
OZIRISZ IDŐSEBB D'ARBY
Kockára teszem a lelkemet!
Remek!
Mit mondott?
Felfoghatatlan! Nem teheti ezt! Ő egy csaló!
Nem hagyom, hogy csaljon!
Én választom ki a fogadás mikéntjét.
Jotaro, tartsd rajta a szemedet!
Oké! Rendben van. Elfogadom az ajánlatát.
De előtte még...
Ugye nem bánja, ha átvizsgálom az érméket és a poharat?
Ez csak természetes.
Bizonyosodjon csak meg róla, hogy nem csalok!
Szeretném, ha megígérné nekem,
hogy amennyiben veszít, visszaadja Polnareff lelkét.
Hivatásos játékosként van becsületem.
Mindig fizetek, ha veszítek. De sosem veszítek.
Rendben van, akkor ön kezd. Pottyantson bele egy érmét!
Joestar úr!
Nincs miért aggódni.
Mestere vagyok ennek az "érme és pohár" játéknak.
Meglehetősen erős a felületi feszültség.
Összesen nyolc vagy kilenc érme fér el benne,
már amennyiben nyugodt maradok, és nem hagyom, hogy megremegjen a kezem.
Egyszerre több érmét is belepottyanthatok?
Ha egyszerre teszi, akkor igen.
Hát akkor...
Öt érme?
Az hullámot fog gerjeszteni!
Csend legyen!
Vegye le a kezét az asztalról!
Ön következik.
Ez aztán nem volt semmi. Mind az öt érmét beleejtette.
Én eggyel kezdek.
Nem lesz könnyű.
Komolyan, tata...
Az ujja és az érme között van egy gyapjúdarab,
és folyadék csöpög belőle.
Kipréseli belőle a whiskyt.
És még én figyeljem őt, nehogy csaláson kapjuk?
Te átkozott csaló...
Nem vagy semmi.
Teljesen tele van!
Egyetlen érme, és túlcsordul! Én nyertem!
Ő maga mondta,
hogy csak akkor csalás, ha már rajtakaptak!
Ez megárt a szívemnek! Biztos voltam benne, hogy kicsordul majd.
Most pedig ön következik, Obi.
D'Arby vagyok! Ne rontsa el többször!
Az én nevem D'Arby!
Nem Obi, nem Barbie!
Bocsánat.
Szándékosan rontja el a nevét, hogy felbosszantsa.
Ez a vénember...
ízig-vérig szerencsejátékos.
Folytassuk a játékot!
Most pedig ön fog beleejteni egy érmét, D'Arby.
Az árnyékom megnehezíti, hogy lássak.
Az asztalnak erről az oldaláról fogom bedobni.
Onnan dobja be, ahonnan csak akarja.
Csakhogy a trükkömnek köszönhetően nem megy bele több!
Nem számít, mivel próbálkozik, veszíteni fog.
Amint megérinti a felszínt, túl fog csordulni!
Látom, azt hiszi, hogy a felületi feszültség a határán van.
Lehetetlennek tartja, igaz-e?
Azonban téved.
Lehetetlen! Kizárt dolog!
Ki kellett volna csordulnia!
Mégis hogy érti azt, hogy "ki kellett volna csordulnia"?
Ön is látta, hogy belement.
Egyetlen gyanús mozdulatot sem tett.
Közelről figyeltettem Platinacsillaggal.
Csalás nélkül ejtette bele az érmét.
Semmi kétség.
De hát bebiztosítottam...
Amikor hozzáadtam a folyadékot a whiskyhez,
megbizonyosodtam róla, hogy túlcsordul!
Hogyan? Fizikai képtelenség, hogy még egy belement!
Hogyan csinálta?
Gyerünk, Joestar úr!
Siessen!
Arra vár talán, hogy elpárologjon?
Nem hiszem el...
Joestar úr!
Joestar a szíve mélyén már elismerte a vereséget.
Ezért bukkant felszínre a lelke!
Én, D'Arby, megnyertem a játékot!
Polnareff, bocsáss meg!
Holly, nem tudtalak megmenteni.
Joestar úr!
Tata!
Kettő kipipálva.
Most pedig folytassuk a játékot!
Persze csak akkor, ha önök ketten
nem akarnak inkább behúzott farokkal elmenekülni.
Szörnyeteg!
Mikor tanulja meg végre?
Ha én meghalok, mindkettőjük lelke elveszik.
A pokolba!
Fejezd be, Avdol!
Hé! Ha jelenetet akarnak rendezni, kifelé innen!
Kuss legyen már! Maradj ki ebből!
Igenis!
Túl későn jöttél rá, Jotaro.
Talán csinált valamit a pohárral?
Rájöttem, hogy tudott beletenni még egy érmét.
Az üveg aljára ragasztott egy kevéske csokoládét.
Mielőtt a játék elkezdődött,
elkérte a poharat és az érméket. Akkor csinálta.
Megegyeztünk benne,
hogy mivel nem kaptak rajta időben, nem számít csalásnak.
Hogyan csinálta?
Hogy tudta a csokoládé lehetővé tenni, hogy újabb érmét tegyen bele?
Most ugyan olvadt,
de amikor a pohár aljára ragasztotta, még szilárd volt.
Csak annyit használt belőle,
hogy ne legyen észrevehető.
Amikor a csokoládé elolvadt, az üveg kiegyenlítődött.
Úgy intézte, hogy egy érme még akkor is beleférjen, ha a feszültség a határán van.
Hogyan?
Mégis...
Hogyan manipulálhatta úgy a csokoládét,
hogy a megfelelő időben olvadjon el?
A Nap hőjét használta.
Erre nem számítottam.
Átjött a mi oldalunkra, így a Nap sugarai közvetlenül a poharat érték,
ezzel megolvasztva a csokoládét.
De nem baj.
D'Arby,
készítsd az aduászodat!
Pókerrel fejezzük be.
Jotaro!
Kiváló!
Ami azt illeti, a póker a specialitásom.
Póker? Ez a férfi képes volt túljárni Joestar úr eszén!
Ez veszélyes!
Én is tudom.
Egy ujjal sem ért hozzánk,
mégis ő a legveszélyesebb Állómester, akivel eddig találkoztunk.
Azonban...
nekem itt nincs választásom.
FOLYTATJUK
A KÖVETKEZŐ RÉSZBEN
- Hármat cserélek. - Két lapot cserélek.
Egyetlen gyanús mozdulatot sem tett!
Csaláskor a pszichológiai vakfoltokat használjuk ki.
Egyetlen dzsóker.
És most, Jotaro...
Rendben van. Kockára teszem a lelkemet.