Jak jsem čekal…
Josephova krev mi svědčí.
Skvěle sedí do tohoto těla.
Je mnohem víc osvěžující než ostatní!
Skvělý pocit… Naprosto úžasný!
Před sto lety patřilo toto tělo Jonathanovi Joestarovi.
A teď jsem tyhle ruce použil, abych hodoval na jeho vnukovi!
A ty jsi ten, kdo mě sem tak krásně dostal, Jotaro.
Rodina Joestarů mě vždy vytáčela.
Jako psí hovno u cesty.
Nakonec se ale zdá, že mi Joestarové budou muset sloužit.
Dědku…
Dědku.
Od teď…
Ať už s mým tělem zkusí Dio cokoli,
nesmíš ztratit vnitřní klid. Nepodléhej vzteku, Jotaro.
Se mnou si nedělej starosti.
Mělo to tak být.
To je dědkova duše?
Kakyoin odhalil tajemství Diova Postoje.
Pak ses ho dozvěděl i ty.
Kdybychom s Diem bojovali současně,
nikdo by nepřežil.
Naučil ses pohybovat i v zastaveném čase.
Máš teď dvě nebo tři sekundy.
Využij ten čas moudře.
Ať zkusí Dio cokoli, zachovej chladnou hlavu.
Když se přestaneš ovládat a zaútočíš, vymstí se ti to.
Jotaro…
Byl to ohromný výlet, že?
Velké dobrodružství.
Těch posledních 50 dní.
Docela jsme si to užili, že? Možná jsem cvok, ale byla to zábava.
Mám halucinace?
Hej!
Na co tak čumíš, Jotaro?
Ty parchante.
Úplně jsem ho vysál!
Vím, že jsem měl zachovat chladnou hlavu.
Ale tohle prostě přehnal.
Po tomhle by nezůstal klidný vůbec nikdo!
A je tu poslední kolo!
Svět!
Marné!
Světe, zastav čas!
Ubožáku!
Jedna sekunda! Dvě sekundy.
Tři sekundy! Čtyři…
Pět sekund.
Šest sekund.
Sedm sekund!
Cítím to! Mám síly na rozdávání!
Můžu držet zastavený čas!
Ale ty, Jotaro…
Vím, že ty už se hýbat nemůžeš.
Rozhodl ses zaútočit dvě sekundy před rozběhnutím času, že?
Přepočítal ses.
Cítím se plný života!
Mohl bych zpívat!
Osm sekund!
Byl jsem nesmrtelný celé století,
ale takhle dobře jsem se nikdy necítil!
V žilách mi koluje krev Joestarů!
Tohle je ten nejlepší rauš!
Dědku, asi jsi měl pravdu.
Dostal jsem se do pěkného průšvihu.
Ale víš co?
Pořád ještě neví, jak moc zuřím!
Devět sekund! Zastavil jsem čas na devět sekund!
Zastavit čas na delší dobu možná nezvládnu.
Ty parchante!
A teď uvolním veškerou sílu svého Postoje! Jotaro! Mumlal jsi něco o tom, že zuříš?
Víc toho nezvládneš?
Marné!
A teď, bez dalších okolků, smrtící úder!
Tohle bude můj závěrečný tanec s časem!
V příštích devíti sekundách, až se čas zastaví,
konečně zemřeš!
Svět!
Sekunda.
Dvě sekundy.
Tři sekundy.
Jotaro netušil, co se děje. Nechápal, proč Dio zmizel, když čas stál.
Čtyři sekundy.
Raději nad tím přestal přemýšlet.
Ať už Dio plánoval cokoli,
ať už chystal jakýkoli útok,
Jotaro měl na reakci jen dvě sekundy.
Jen dvě sekundy, aby do Dia zabořil pěsti Platinové hvězdy a ukončil to!
Pět sekund.
Vím jen, že až zase uvidím ten jeho ksicht,
rupnou mi nervy!
Šest sekund.
Tak do toho, Dio!
Sedm sekund.
Tady máš parní válec!
Je pozdě! Tomuhle už neutečeš!
Marné!
Osm sekund!
Rozmáznu tě!
Devět sekund.
Hotovo.
Je konec.
Svět porazil Platinovou hvězdu!
Jsem nesmrtelný! Jsem věčný!
Moc Postoje!
Tohle dokazuje, že nikdo není silnější než já, Dio!
Ubozí smrtelníci! Budu vám navěky vládnout!
Skloňte se před mojí moudrostí a mocí!
Deset sekund!
Dokážu zastavit čas na deset sekund!
A teď…
bych asi měl prozkoumat Jotarovo tělo a vypít jeho krev.
Pokud v něm ještě nějaká zbyla!
Co to?
Mé tělo se zpomaluje.
Ne… Nezpomaluje.
Nemůžu se hnout. Ne!
Nemůžu se vůbec pohnout!
Dio! Bylo to jedenáct sekund.
Víc asi nezvládneš.
Co?
Na devíti sekundách jsem zastavil čas.
Dostal jsem se zpod válce.
To je peklo.
A teď…
Dorazit tě nepotrvá ani sekundu!
Jotaro!
SVĚT DIO
To… To není možné! Tys zastavil čas?
Čekals, až využiju svých devět sekund.
Jaké to je, Dio?
Tvůj úhlavní nepřítel je za tebou a ty se nemůžeš hnout.
Asi jako pod vodou se zadrženým dechem. Chceš se nadechnout, plaveš k hladině…
A když se na ni dostaneš a chceš se nadechnout čerstvého vzduchu…
cítíš, jak tě něco táhle zpátky do hlubin.
Je to tak?
Líto mi tě ale není.
Čas už zase běží.
Soucit je něco, co ode mě nikdy nedostaneš.
Nelituji tvou ubohou existenci.
Jenže zabít tě, když jsi bezmocný,
by mě znechutilo.
Jak dlouho to bude trvat, než se uzdravíš?
Tři sekundy? Čtyři?
Až budeš mít nohy v pořádku, rozbije ti Platinová hvězda hlavu.
Tak dělej!
Být tohle western, hrdina by teď řekl:
„Tas! Máš jednu ránu.“
Jak se opovažuje…
vysmívat se mi?
Ale… Jotaro,
dokonce i v tuhle chvíli se chováš tak lidsky.
Uvažuješ jako obyčejný smrtelník prokletý pomíjivým životem.
Znechutilo by tě to?
Bojíš se, že bys toho litoval?
Jsi trapný jako krysí hovno ve sprše. Tvá hloupá čest tě zničí!
Já ale uvažuju jinak.
Soustředím se na jediný cíl.
Jediný!
Chci vládnout! Nic jiného.
To je mé poslání!
A jak ho dosáhnu…
na tom nesejde!
Co říkáš na trochu krve v očích?
Vyhrál jsem! Chcípni!
Co?
Co to je?
To není možné! Jsem přeci Dio!
Jsem Dio!
Až vyjde slunce, obrátíš se v prach.
Udělal jsi chybu, Dio.
Jedinou chybu.
Nasrals mě.
DIO… SVĚT ZNIČEN… MRTEV
Tady vůz číslo dva.
Jedeme na sever po dálnici Al-Nil. Máme Diovy ostatky.
Opakuji, máme Diovy ostatky.
Vykazuje mozkovou aktivitu. Musí být vystaveno slunci. Opatrně!
Přijměte všechna nezbytná opatření.
Rozumím.
Noriaki Kakyoin je mrtvý. Jeho tělo transportujeme vrtulníkem.
Jean Pierre Polnareff je v bezvědomí. Stará se o něj posádka vozu jedna.
Rozumím.
Mám otázku…
Proč jsou Diovy ostatky ve stejném voze s Josephem Joestarem?
Protože to ještě neskončilo.
- Dio si od nás něco půjčil. - Co?
Potřebujeme to zpátky.
Obávám se, že nechápu.
Transfuze krve mezi dvěma těly. Dokážete to?
Máme převést krev z Diova těla do těla pana Joestara?
Máme tak pana Joestara oživit?
Dio ho vysál teprve před pár minutami.
Jeho horní polovina chybí, ale použijeme, co půjde.
Myslím, že to zvládneme.
Slyšel jsi to? Konec.
Rozumím…
- To nejde. Nemá puls. - Zastavilo se mu srdce.
Bez fungujícího srdce nekoluje krev!
Nejde to?
Cestou jsme si mysleli, že nejde spousta věcí.
Nechci slyšet, že něco nejde, nebo že je to marné! Prázdná slova.
Kdyby mu srdce bilo, tak by to šlo, že? To máme štěstí.
Díky Diovi totiž umím srdce zastavovat i rozbíhat.
Slyším puls!
Bije mu srdce!
Rychle, přesuneme krev z Dia do Josepha!
Možná to vyjde!
Hele!
Jeho kůže získává barvu!
Jeho tělo ožívá!
Máme tu mozkovou aktivitu!
To je neuvěřitelné! Jeho orgány jsou v pořádku!
Oči! On otevřel oči!
Dokázali jsme to! On žije!
Dědku?
Jsi hlupák, Jotaro!
Neříkej mi, že…
Takhle snadno jsi mě vzkřísil!
Ty parchante!
Počkej, Jotaro! Dělám si srandu! Dělám si srandu, byl to vtip!
Omlouvám se! Jen jsem blbnul.
Přísahám, že jsem to já!
Joseph Joestar. Narozen 27. září 1920.
Manželka je Suzie Q. Sbírám komiksy!
Která herečka hrála hlavní roli v Tarzanovi, pánovi opic?
Bo Derek.
Kdo nazpíval „Eat It“, parodii na „Beat It“?
„Weird Al“ Yankovic.
To je peklo. Jsi to ty.
Jen ty si pamatuješ tyhle kraviny.
Tady vůz dva. Tomuhle neuvěříte!
Pan Joestar se probral!
Pan Joestar žije!
Je to zázrak. Konec!
Vzali jsme si zpět, co je naše,
Dio.
Je po všem.
Dio něco sebral nám všem.
Posledních sto let si bral,
co se mu zamanulo.
Sebral toho až moc.
Jo. Něco už nikdy nezískáme zpět.
Je to ztráta velká jako širý svět.
Ale díky jejich obětem
tu dnes stojíme.
Kakyoine…
Iggy…
Avdole…
je po všem.
MEZINÁRODNÍ LETIŠTĚ KÁHIRA
Vážně se vracíš do Francie, Polnareffe?
Nemáš přece rodinu. Proč nezůstaneš s námi v New Yorku?
Pane Joestare, možná už nemám rodinu, ale mým domovem je Francie.
Je plná mých vzpomínek. Je to místo, kam se musím vrátit.
Kdyby něco, zavolejte. Najdu vás, ať budete kdekoli.
Budeš nám chybět.
Nebylo to lehké,
ale vážně jsem si to užil. Jen díky vám, chlapi.
Jo.
Jsme tým. Vždycky budeme.
Voláme pasažéry francouzských aerolinek. Let číslo 92 do Paříže
je připraven u brány 18.
Tak zatím, ty parchante!
Ať se ti daří!
A ty, jeho smradlavej vnuku! Koukej na mě vzpomínat!
Ještě se uvidíme!
Tedy pokud budeš chtít, ty osle jeden!
Na tebe nezapomeneme, i kdybychom chtěli.
Dávej na sebe pozor.
Mějte se.
- Jo. - Měj se.
Holly…
- Proč ses najednou probrala? Co se stalo? - Cítím se mnohem lépe!
Skoro si můžeme číst myšlenky.
- Co? - Oba se vracejí domů, mami!
- Holly! - Táta i Jotaro!
Vracejí se domů!
Překlad titulků: Tomáš Slavík