Tänk om jag kunde ställa honom framför dig.
Mannen som förstörde ditt liv.
Om jag kunde garantera att du skulle komma undan med det,
skulle du då döda honom?
Gör inte igår det som borde göras imorgon.
Om du lyckas till slut, försök aldrig igen.
Blackmore-korset.
Det är visst ditt andra.
Grattis.
Du har tjänstgjort hedervärt.
Så det är allt?
Ordern från styrelsen kommer inom kort.
Den sista ordern?
Ja.
Och bombaren?
Det är inte ditt problem längre.
Jag måste inte påminna dig
om hur avgörande det sista uppdraget är.
Var snäll och vila.
Varje misstänkt undervisar oss.
Gör oss bättre på det vi gör.
Särskilt den här svårfångade sociapaten.
FEM DÖDA I BOSTONBOMBNING
Han är effektiv.
Exakt med sin timing.
Pressen kallar honom Pysbombaren.
Vi stoppade honom den här gången.
EFTER 10 ÅR- ÄNNU INGA MISSTÄNKTA
Men det här var bara en liten attack.
Det här är hans stora plan.
Mars 1975.
Han ändrar hela tiden dag.
Explosionen kommer att jämna tio kvarter i New York med marken
och döda över 11 000.
Allt vi gjort för att stoppa honom har misslyckats.
Men jag var nära den här gången.
Bara ett till försök.
Transplantationen fungerar.
Den är stabil.
Men du förstår
att du kommer att se annorlunda ut än du minns.
Ögonen läker.
Du kommer läka bra inför ditt sista uppdrag.
Och sen tas jag ur bruk.
Det är inte bara de fysiska skadorna.
Du har fler fälttimmar
än nån annan agent jag jobbat med.
Riskerna är verkliga.
Ärren har börjat läka fint.
PSYKOLOGISK UTVÄRDERING psykos-humörsvängningar-depression
Skadan på stämbanden har minskat
men de kommer inte återväxa på exakt samma sätt.
Där rök min sångkarriär.
Det kommer att ta lite tid att vänja sig.
Jag har förändrats så mycket
att min egen mor inte ens skulle känna igen mig.
Ordern kom till slut idag.
Det var väl
oundvikligt.
När du hör det här har sju år gått.
Vårt första uppdrag
är lika viktigt som vårt sista.
Varje för oss närmare till vårt slutmål.
Sir, höj din högra hand.
Svär du högtidligen att upprätthålla reglerna
- angivna i T. B. R. kod 7286? - Ja.
Accepterar du att avvikande från uppdragsparametrarna
resulterar i krigsrätt? Och om du fälls,
dödsstraff genom giftinjektion.
Ja.
Tack, sir.
Tack.
Tiden. Den hinner ifatt oss alla.
Till och med de i vår bransch.
Man kan väl säga att vi har talang.
Herregud vad arrogant det låter när man säger det.
Okej.
Jag kan utrycka det lite bättre.
Man kan säga
att vi föddes för att göra det här jobbet.
Kolla den där galningen.
Varsågod, Derek.
Vad vill du ha?
Old Underwear.
Old Underwear. Utan is?
Lämna flaskan.
Det ser inte ut som att du firar.
Ser det så ut?
Hur ser jag ut?
Jag småpratar bara. Heregud.
Han är nere!
Två till.
Eftersläckare?
Du är ny.
Ja, jag har jobbat här några veckor.
Jaså? Hur går det?
Det har varit lugnt.
Folk håller sig hemma.
På grund av Pysbombaren?
Jag antar det.
Härligt.
Som om det vore säkrare att gömma sig.
Det skrämmer inte dig?
Ingen idé att oroa sig för varenda galning på tunnelbanan.
Det är sant.
Jag har inte sett dig här.
Brukar du komma hit?
Är du bög, eller?
Vad är ditt problem?
Du!
Jag skämtade. Herregud.
Ja, det var inte särskilt kul.
Säg nåt bra då.
- Vadå, ett skämt? - Ja, kom igen.
Kör på. Kom igen.
Nej, jag kan inga.
Du jobbar i en bar. Klart att du kan ett skämt.
Nej, jag är dålig på skämt. Jag minns dem aldrig.
Ett skämt?
Okej, jag kan ett.
Men det är inte roligt.
Jag lyssnar.
Okej, en kille går in på en bar.
- Herregud. - Jag skämtar.
Här kommer ett bra.
Vad kom först, hönan eller ägget?
Tuppen.
Där ser du. Jag är hemsk.
Var det ditt bästa?
- Ja... - Det var inte kul.
Jag sa ju att jag inte var det.
Men har du funderat på det?
På vadå?
Vad som kom först.
Jag bryr mig inte.
- Jag har viktigare saker att bry mig om. - Okej.
Du är en höjdare.
Du har viktigare saker att göra.
Vad gör du?
Det jag måste.
Det är hårt att försörja sig.
Vad vet du om hårt?
Lika mycket som alla andra.
Lika mycket som en ogift moder?
Vad menar du?
För fyra cent per ord skriver jag bekännelsehistorier.
"Den Ogifta Modern" är mitt alias.
Allvarligt?
Ja.
Okej! Okej!
Hur går affärerna?
De går okej. Jag har en kolumn varje vecka.
Jag skriver dem, de trycker dem, jag kan äta.
Eller hur?
- Va, har du läst det? - Ja.
Förvånar det dig?
- Ja, lite. - Varför det?
Du stämmer inte in på demon.
Demon?
- Demografin. - Jaha, okej.
Sänkta kvinnor som vill känna tröst
för sina sorgliga liv genom att läsa
berättelser om hjärtesorg och svek
på glansiga sidor
i en 25-centsblaska.
...ARRESTERAD...
Ja, exakt.
Ja, nu är du är väl lite hård mot dig själv?
Det är skräp.
Jag trodde att jag hade talang men vem försöker jag lura?
Säg det du, som har läst dem.
Jag måste medge att det funnits
mörka nätter när jag gått till dig för lite
insikt om det kvinnliga psyket.
Du har verkligen fått till det med kvinnans vinkel.
- Kvinnans vinkel? - Ja.
Jo, jag kan kvinnans vinkel.
Det borde jag.
Vadå, är du gift? Har du systrar?
Du skulle inte tro mig om jag berättade.
Om det är nåt jag lärt mig av det här jobbet
är att sanningen överträffar dikten.
Jag har hört en del otrolig skit.
Inget förvånar mig längre.
Du vet inte vad otrolig betyder.
Jaså? Testa mig.
Här. Jag tar den.
Glöm det. Jag tänker inte berätta.
Du är rädd att det inte duger.
- Tror du att det fungerar? - Ja.
Är du tolv?
Kom igen.
Jag slår vad om flaskan att du aldrig har hört nåt bättre.
Jag slår vad om en hel flaska.
Vad säger du?
Om jag förlorar?
Lägg till 20 dollar på dricksen.
Varför inte?
Du.
- Två Buds. - Visst.
Borgmästare Davidson, hur reagerar du på
att många New York-bor lämnar stan
i rädsla för en femte attack från Pysbombaren?
KVÄLLSNYHETERNA BORGMÄSTARE DAVIDSON
Vi har extra polispatruller
på 24-timmarsskift runt om i stan.
Vi har skapat en insatsstyrka tillsammans med den federala bombgruppen
och FBI för att hitta den misstänkte.
Vilket dåligt namn.
"Pysbombaren."
Han gör komprimerade RDX-baserade sprängmedel.
Det är inte enkelt.
"Pysbombaren" är enklare att komma ihåg.
Jag hatar det namnet.
Det låter som om bomberna bara pyser.
Som om de inte gör nån skada.
Ingen tvivlar nog på
hur farlig den där idioten är.
Det finns många själviska rövhål där ute som behöver en omgång.
De borde vara rädda.
Han har redan dödat 112 människor.
En del måste försvinna.
Sätta stopp för generna.
Ja.
Han kanske gör stan en tjänst.
Passa dig för vem som hör dig.
Tycker du att jag har fel?
Jag säger bara att sånt snack kan ge dig problem.
Inte värre än jag redan varit med om.
Du har utlovat mitt livs bästa historia.
Men jag har inte hört nåt än.
Okej.
Jag börjar från början.
När jag var en liten flicka...
Va?
Ska jag berätta min historia?
Nej, jag trodde...
Förlåt. Visst. Fortsätt.
När jag var en liten flicka...
Har du hört talas om Christine Jorgensen?
Roberta Cowell?
Ja, de gjorde...
könsbyte.
Så du...
Avbryt mig inte.
Det var den 13 september, 1945.
CLEVELAND BARNHEM
Jag var ett hittebarn.
En nyfödd som hittades vid barnhemmets dörr.
Clevelands barnhem.
Duktig flicka.
Inga tecken på trauma eller skador.
Barnet verkar friskt.
Om hon visar tecken på infektion eller börjar hosta
ska hon tas till sjukhuset för en grundlig undersökning.
Ja, doktorn.
Har hon ett hamn?
Jane.
Jane får duga för tillfället.
Jag tittar till Jane om en vecka.
Det ser jag fram emot.
Oroa dig inte, hjärtat.
Vi ska ta hand om dig nu.
Jag var en av ett dussin barn utan förflutet.
Men det var allt vi hade gemensamt.
Jag var aldrig sjuk, inte en enda dag.
Så jag togs aldrig till sjukhuset.
Inte förrän senare i livet.
RESA TILL MÅNEN
RYMDÄVENTYRAREN
Sakta ner.
En chokladglass
- till den söta lilla damen. - Tack.
GLASS
Som liten avundades jag barn med föräldrar.
Jag undrade hur det skulle vara.
Dumma unge!
Gå bort från gatan!
Din lilla skit!
Jane!
Kom hit.
Jävlar!
Jag förstod aldrig varför mina föräldrar övergivit mig.
Vad hade jag gjort för fel?
När jag blev äldre förstod jag att jag var annorlunda.
Sex förvirrade mig.
Hur det fungerar, hur saker passar ihop.
Jag kände mig annorlunda.
Redan då visste jag att jag skulle bli annorlunda
än de andra flickorna.
Jag gjorde ett högtidligt löfte
att om jag fick barn skulle de få både en mamma och en pappa.
En riktig familj.
Det höll mig ren.
Bort från frestelse.
Så jag fokuserade på viktigare saker.
Som att lära mig slåss.
Slåss! Slåss!
- Kom igen, Lucy! - Kom igen!
Vad kallade du mig?
Pluttiga lilla glasögonorm...
Jag var tuff.
Mycket starkare än de andra barnen.
Till och med pojkarna.
Sluta nu!
- Jane, kom med mig! - Släpp!
- Vad är det med dig? - Jag har inte gjort nåt!
Jag var smart också.
Bäst i klassen.
Lika med...
Jane!
Jane.
Hur ska du lära dig om du aldrig...
Femton.
Matte och fysik var mina favoritämnen.
- Det stämmer. - Det var enkelt för mig.
Idiot.
Nu räcker det!
När jag blev äldre,
förstod jag att chansen att jag skulle gifta mig var liten,
av samma anledning jag inte adopterats.
Jag var annorlunda.
Ett missfoster. En riktig förlorare.
Jag slutade titta i spegeln.
Jag hatade vad jag såg.
Jag har inga foton av mig själv som liten flicka.
Jag minns inte ens hur jag såg ut.
Det är mer som en känsla nu.
Du är snyggare än jag.
Vem bryr sig om hur en bartender ser ut?
Eller en författare för den delen.
Du vet hur det är.
Folk vill adoptera en liten dumskalle med guldlockar.
Sen vill killarna ha
stora tuttar och plutande läppar.
Perfekta accessoarer.
Jag hade inte en chans.
Jane,
mr Robertson gör en särskild insats
och pratar med några av flickorna som tar examen idag.
Du ska vara snäll och lyssna på vad han har att säga.
Jane, jag arbetar för en ny organisation
som söker unga kvinnor, som dig,
för att utbildas för en karriär i statens tjänst.
Vi är vad man skulle kalla för
progressiva.
Jag har hört att du är intresserad av rymdfart.
Det sägs att flickor inte kan bli astronauter.
Det stämmer.
Vi letar efter unga damer som visat sig lovande
i ämnena matematik och naturvetenskap
och är fysiskt starka.
Du är visst en liten slagskämpe.
Det här var samtidigt som
det erkändes att man inte kan skicka ut män i rymden i månader eller år
utan att släppa på spänningarna.
De letade efter respektabla typer,
helst oskulder.
De ville utbilda dem från start.
Över medel mentalt och emotionellt stabila.
Men de flesta frivilliga var horor
eller neurotiker som skulle bryta samman efter tio dagars rymdfärd.
De var inte speciella.
Slappna av, Jane.
Vissa av damerna innan dig blev lite nervösa,
och förlorade sig i sina tankar.
Det berodde kanske på att tankar är obekant territorium för dem.
Tycker du att det här ett skämt?
Nej, sir.
Vi har haft en del kvinnorättsaktivister här
som orsakat problem.
Men sån är väl inte du, Jane?
Nej, sir.
Var snäll och ta av dina glasögon.
Jag ser att du haft en del disciplinära problem.
Jag har fått högsta betyg i alla ämnen sen första klass.
Ja.
Har du nånsin varit med en man?
Har du?
Förstår du vad anställningen kräver av dig?
Får jag resa ut i rymden?
Om du blir utvald, ja.
Nej,
jag har inte varit med en man.
Hur ser du på din roll på den här resan?
Min roll?
Många av flickorna vi intervjuat ser det som en betald semester.
En chans att leva det goda livet och hitta sina drömmars man.
Ser du dig som en turist
eller en deltagare?
Jag har utmärkt mig i avancerad fysik, biologi och astronomi.
En turist är nån som
reser över en ocean bara för att bli fotograferad vid båten.
Jag tänker inte vara nån turist.
Om de accepterade mig skulle de lära mig att gå och dansa
och, du vet,
hur man lyssnar på en man.
Plus träning för huvuduppgifterna.
Inget är för bra för våra pojkar, va?
De såg till att man inte blev gravid under värvningen.
Man blev nästan garanterad giftermål efteråt.
På samma sätt som piloter gifter sig med astronauter.
De talar samma språk.
Visst.
De gav mig kontaktlinser.
Jag har aldrig sett världen så tydligt förut.
De testade vår uthållighet.
Såg till att vi var i form för rymdfart.
Många av flickorna kämpade.
Inte jag.
Hur ofta tänker du på sex?
A. Inte alls, B. Sällan
C. Ibland, D. Ofta
E. Hela tiden?
C. Ibland.
D. Ofta.
Testerna pågick i månader.
De testade oss på allt.
Många flickor misslyckades.
Inte jag.
Högsta siffrorna vi sett.
Känner du dig nånsin deprimerad?
- Vad menar du? - Ledsen.
Tom.
Ibland...
Känner jag väl att nåt är i obalans.
Som om jag lever i nån annans kropp.
Jag kan inte beskriva det.
Inga av flickorna här gillar mig.
Ge det bara lite tid.
Det kommer de göra.
På henne!
- Kom igen! - Kom igen, Marcy!
Kom igen!
Kom igen, Marcy!
- Ner med henne! - Slå tillbaka!
- Hallå! - Ta bort henne!
- Bort! - Sluta!
Vi har utfört en mer detaljerad fysisk undersökning av patienten.
Jag förstår.
Du vet väl att det kommer att diskvalificera henne?
Har du inte berättat för rekryten?
- Nej. - Gör inte det.
Jag tar hand om det.
Jag förstår inte.
Jag försvarade bara mig själv. Vad skulle jag göra?
Jag vet.
Tro mig, det är inte över än.
Jag ska ta upp det med nämnden.
Jag ska göra allt jag kan.
Jag lovar.
Lita på mig, Jane.
Och det var det.
På grund av ett slagsmål så var jag färdig.
Jag fick försörja mig själv.
Jag kunde inte lita på mr Robertsons löfte.
- Är du en häxa? - Det är det jag försökt säga.
För att tjäna pengar jobbade jag som hembiträde.
Familjen ville bara ha en billig betjänt.
Det var då jag upptäckte bekännelsehistorierna.
SANNA BEKÄNNELSER
Det kvittade om de var påhittade.
De var ett bra tidsfördriv.
Jag gjorde hushållsarbete på dagarna
och gick i skolan på kvällarna.
Vid formella måltider,
vila kniven och gaffeln på tallriken
mellan tuggor eller för att prata.
Charmkursen var ett sätt att bevisa för nämnden
att jag jobbade på min anständighet.
Om du är färdig med måltiden...
Det var första gången jag inte var bra på nåt.
Och när jag inte var beredd
så träffade jag honom.
Förlåt.
Där var han.
Är du vilse?
Han sa att han väntade på nån.
Det sägs ju att den som väntar på nåt gott väntar aldrig för länge.
"Men bara på det som lämnats kvar av de som tar för sig", sa han.
Jag kunde inte tro det.
Det var ett Abraham Lincolm-citat
- och jag tänkte exakt samma sak. - Jag tänkte exakt samma sak.
Tänka sig?
Han var stilig, rik.
Han behandlade mig med en vänlighet som jag aldrig tidigare upplevt.
Han hade faktiskt buntar med 100-dollarsedlar i fickorna.
Mer pengar än jag nånsin sett.
Han ville ta hand om mig.
Var allt en fasad?
- Spelar du biljard? - Ja.
Medan Pysbombarens attacker blir större och större,
SPECIALRAPPORT OM PYSBOMBAREN
POLISEN FÖREBEREDER FÖR ATTACK
fruktar många att en storskalig bombning är oundviklig.
Över 10 000 har redan evakuerats till omrkingliggande countyn.
Han var annorlunda.
Jag gillade honom.
Han var den förste som var snäll mot mig utan att låtsas.
Jag var ung och förälskad.
Berömda sista ord.
Har du aldrig gjort nåt dumt för kärleken?
En gång.
Så du förstår.
Det gör jag.
Jag trodde aldrig att det skulle hända.
Att jag skulle falla för nån.
Alla mina små regler om att vara ren var som bortblåsta.
Det var min lyckligaste tid men den varade inte länge.
En kväll,
bad han mig att sitta.
Sa åt mig att vänta.
Vart ska du?
Han sa att han strax skulle komma tillbaka.
Och sen?
Och sen ingenting.
Jag såg honom aldrig mer.
Han kom aldrig tillbaka.
Han kanske hade sina skäl.
Okej.
Jag förtjänade det inte.
Jag lyckades övertala mig själv om att det var lika bra.
Det var inte äkta kärlek, bara en flört.
Jag ville så gärna gå med i Space Corp igen.
Jag hade blivit besviken så många gånger
varför gå och längta efter nåt?
Men ibland
så blir man överraskad.
Jag har inte varit ärlig mot dig, Jane.
Angående vadå, sir?
För att skydda vår nations medborgare
är det viktigt att vi håller
vissa regeringsuppdrag konfidentiella.
Eller hur?
Ja, sir.
Jag arbetar för en organisation vars huvudsyfte
inte är rymdfart.
Det är att omforma missgärningar.
Vi använder Space Corp, bland andra,
för att hitta personer som är speciella.
Man kan kalla dem för en rekryteringsagentur.
Jag förstår inte.
En rekryteringsagentur för vadå?
För personer med exceptionella förmågor.
Personer som du.
Personer utan familjer.
Utan män och fruar och barn.
Inget förflutet.
Inga band till framtiden.
Arbetet vi gör är komplicerat
och kräver anställda med
avancerad motorik, enastående minne.
Det är ett jobb för de bästa och smartaste.
För eliten.
Eliten?
Jag kunde inte fatta det.
Jag verkade gå en ljus framtid till mötes.
Jag förstod inte vad jobbet innebar.
De var väldigt hemlighetsfulla men
jag visste att det skulle förändra mitt liv.
Och de insisterade inte på oskulder.
De var annorlunda mot Space Corp.
Det var inte förrän min kjol blev trång som jag förstod att det var över.
Var du gravid?
Ja, kan du tänka dig?
Min mystiske man hade gett mig mer än ett brustet hjärta.
Så den ljusa framtiden, flickan som tillhörde eliten?
Hon var borta.
Och jag såg aldrig mr Robertson igen.
Jag hamnade på en välgörenhetsmottagning
omringad av stora magar och bäcken i staplar
tills det var min tur.
Jag har aldrig känt mig så ensam.
En kväll låg jag på ett operationsbord med en sköterska som sa...
Slappna av, Jane. Slappna av.
Andas djupt.
Hur känner du dig?
Trött.
Det är naturligt.
Ett kejsarsnitt kan vara jobbigt.
Du klarade dig bra.
Ett kejsarsnitt? Doktorn, mår mitt barn bra?
Ditt barn mår bra.
Är det en pojke eller flicka?
Det är en frisk liten flicka.
3,3 kilo.
Det är alltid nåt...
...att ha fött ett barn.
Jag minns att jag ville kryssa i rutan "Mrs".
Så att hon skulle tro att pappan var död.
Inget barnhem för mitt barn.
Men kirurgen fortsatte att prata.
Vad är det, doktorn?
Har du nånsin blivit grundligt undersökt förut?
Ja.
Vad sa doktorerna?
Ingenting.
Jag trodde att allt var bra.
Så ingen doktor har berättat
att ditt innanmäte är
annorlunda än de flestas?
Nej.
Vad pratar du om?
Varför?
Har du hört talas om den skottske läkaren?
Hon levde som kvinna tills hon var 35,
sen opererades hon och blev juridiskt och medicinskt en man.
Hon gifte sig. Allt gick bra.
Vad har det med mig att göra?
När vi utförde din operation hittade vi nåt väldigt unikt.
Ett av sitt slag, faktiskt.
Efter att jag avlägsnat ditt barn kallade jag på chefskirurgen.
Vi samrådde och arbetade i timmar
för att rekonstruera dig så gott vi kunde.
Rekonstruera?
Du hade två uppsättningar organ, Jane.
Kvinnliga och manliga.
Båda omogna
men den kvinnliga uppsättningen
var tillräckligt utvecklad för att du skulle kunna få barn.
Men tyvärr, kära du,
tvingade de stora blödningarna från födseln
oss att utföra en hysterektomi.
Vi fick avlägsna dina äggstockar och livmodern.
Vad menar du?
Men rekonstruktionen
tillät oss att skapa en manlig urinväg.
Ytterligare operationer är nödvändiga.
För att bli en man?
Är det här nåt slags skämt?
Tyvärr inte.
Du är ung.
Din benstomme anpassar sig.
Vi håller koll på din hormoner.
Det är ingen dödsdom.
Ditt liv kan fortsätta.
Du är det bästa som nånsin hänt mig.
Har du kommit på ett namn än?
Jag funderade på Jane,
efter hennes mor.
Det var ett sätt att behålla namnet i familjen.
Jag skulle trots allt vara tvungen att ändra mitt.
Det är ett fint namn.
Mina känslor förbyttes mot kall beslutsamhet.
Jag var tvungen att göra rätt för lilla Jane.
Men två veckor senare betydde inte det nåt.
Varför inte?
Hon blev tagen.
- Tagen? - Ja.
Vad menar du med "tagen"?
Kidnappad.
Stulen från barnavdelningen.
Ett jävla sätt att ta det sista man har att leva för.
Men när sköterskan vände ryggen till, gick nån in
och tog henne med sig.
Fanns det några ledtrådar?
Nån beskrivning?
Bara en man.
Med ett ansiktsformat ansikte.
Som ditt eller mitt.
Nej! Nej!
Kan ha varit barnets far.
Sköterskan sa att det var en äldre man men vem skulle annars ta barnet?
Vad gjorde du?
Anmälde henne försvunnen.
Kollade adoptionsagenturer, barnhem. Överallt.
Hittade ingenting.
Hon hade gått upp i rök.
Och de hittade aldrig han som tog henne?
Nej.
Då började mitt andra problem kräva ut sin rätt.
Jane, jag vill att du räknar bakifrån från tio åt mig.
Tio, nio, åtta,
sju, sex, fem, fyra...
Jag var elva månader på det där stället
och genomgick tre stora operationer.
Jag började ta testosteron
vilket gjorde min röst lite djupare,
men inte tillräckligt.
Så jag började öva på att prata som en man.
Hej.
Hej, trevligt att råkas.
Trevligt att råkas. Vilken fin dag.
Hej, trevligt att råkas.
Vilken fin dag.
Men jag fick aldrig till det.
Hej.
Jag heter Jane.
Hej, vad trevligt att råkas.
Jag heter Jane.
Jag heter...
Jag var rädd för att titta i spegeln och se personen som tittade tillbaka.
Jag lät bli så länge jag kunde.
Nu spelade det ingen roll längre.
Personen jag kände var helt borta.
Konstigt.
Varje gång jag såg mitt nya utseende
påmindes jag om skitstöveln som förstörde mitt liv.
Vilken vrickad ironi.
Det lustiga var
att sköterskorna
tyckte att jag var ganska stilig.
Ja,
ett riktigt jävla kap.
Visst.
Jag visste väl också vad kvinnor ville höra.
Komplimanger, va?
Visst.
Ja,
det verkar som att du klarade dig bra.
Klarade mig bra?
Jag menar bara
att du verkar vara
en normal man.
Ja.
Mer normal än nånsin.
Jaså? Vad betyder det?
Imorse fick jag veta att
jag inte skjuter lösa skott längre.
Se där.
Enligt doktorns prognos är jag ett fullt fertilt manligt exemplar.
Låt mig få gratulera.
Välkommen till stammen.
Ibland
tycker jag att världen förtjänar all skit den får ta.
Jag vet.
Ingen är ju oskyldig.
Alla bara utnyttjar alla andra för att få det de vill.
Kanske.
Kanske inte.
Har du hört talas om uttrycket "en förstörd kvinna"?
Självklart.
Jag var så förstörd som en kvinna kan bli.
Jag var inte längre en kvinna
och jag visste inte hur man var en man.
Det tar ett tag att vänja sig vid det.
Om du bara visste.
Jag menar inte att lära sig att klä sig eller prata.
Eller gå in på fel toalett.
Hur skulle jag kunna leva?
Vad för jobb skulle jag kunna få?
Jag hade ingen utbildning.
Jag kunde inte köra bil.
Jag hatar den jäveln för att han sårade mig
och förstörde mitt liv.
Han förtjänar att dö.
Så jag tänkte skriva in mig på Space Corp igen.
Den här gången för att bli astronaut.
Det var löjligt, jag vet.
De hade min akt. Jag kunde inte ljuga.
Efter en titt klassades jag som olämplig för grundutbildningen.
Doktorn tittade nog bara på mig av nyfikenhet.
Han hade läst om mitt fall.
Jag var desperat.
Jag letade efter en väg tillbaka in.
Jag har kallats för missfoster i hela mitt liv.
Nu var jag det på riktigt.
En labbråtta att experimentera på.
Jag är ledsen.
- Troligt. - Jag är det.
Jag hört många människor säga hur ledsna de är för min skull.
Jag vill inte höra det längre.
Vad vill du då?
Vad vill nån ha?
Kärlek.
Kärlek, knappast.
Ett syfte.
Ett syfte?
Har du inte det?
Jag jobbar på det.
Varför kan inte kärlek vara syftet?
Hippie-snack.
Det är lättare att hata än att älska?
Ja.
Det är lättare att förstöra.
Att döda nån.
Skulle du kunna göra det?
Kanske.
Jag ser det i dina ögon också.
Den där bitterheten.
Den kan ta över.
Det kan den.
Om man inte rör dig framåt
så faller man tillbaka i skiten.
Så
Hellre än att bli arg och kasta bort min framtid
visste jag att jag måste gå vidare i livet.
Så
Jag bytte namn
och for till New York.
Jag knegade som stekkock
men arbetstiden var lång och lönen var skräp.
Så jag köpte en skrivmaskin och började som offentlig stenograf.
Vilket skämt.
På fyra månader hade jag skrivit sex brev och ett manus.
Manuset var för Verkliga Livssagor och slöseri med papper.
Men han som skrev den, sålde den.
Vilket gav mig en idé.
Jag köpte en hög bekännelsetidningar och studerade dem.
Orden kom enkelt.
Den Ogifta Modern föddes.
En Ogift Moders Bekännelser
Så nu vet du var den autentiska kvinnans vinkel
i en Ogift Moder-berättelse kommer ifrån.
Genom den enda version jag inte sålt.
Den sanna.
Vinner jag flaskan?
Inte illa.
Var det allt? Är historien slut?
Ja, tyvärr.
Mannen som förstörde mitt liv är ett spöke och min dotter likaså.
Nån gång måste man bara släppa taget.
Och det har du gjort?
Knappast.
Tänk om jag kunde ställa honom framför dig.
Mannen som förstörde ditt liv.
Om jag kunde garantera att du
skulle komma undan med det,
skulle du då döda honom?
Utan att blinka.
Jag vet var han är.
Ja, klart att du gör.
Det är inget skitsnack.
Och hur fan vet du det?
Det finns journaler.
Sjukhusjournaler, barnhemsjournaler...
Jag har redan gjort det där.
Beth Fetherage.
Hette inte din sköterska på barnhemmet så?
Beth?
Din jävel.
Har du förföljt mig?
Jävel. Lustigt.
Nej.
Din namn, som kvinna, var Jane, eller hur?
Det berättade inte ditt namn som man.
John. Vilket förresten inte är särskilt originellt.
Är du snut eller nåt?
Jag kan hitta honom åt dig.
Du får göra vad du vill
och jag garanterar att du kommer undan med det.
Okej, var är han?
Jag gör nåt för dig
och du gör nåt för mig.
Dra åt helvete.
Okej,
njut av vinsten.
Vad måste jag göra?
Gillar du ditt jobb?
Fan heller.
Ingen ger dig nånsin en chans, va?
Lyssnade du på min historia?
Jo, och du utmärkte dig under utbildningen.
Utmärkte dig.
Du har förmågor som du aldrig fått chansen att använda
och jag ger dig chansen.
Låt mig uttrycka mig så här.
Jag överlämnar honom, du gör vad du vill.
När du är färdig så testar du mitt jobb.
Ogillar du det så slutar du.
Du pratar inte om att vara bartender, va?
Jag pratar inte om att vara bartender.
Vad är det?
Jag ska visa.
Nej. Fan heller.
Sluta spela spel. Berätta bara.
Robertson förklarar det mycket bättre än jag.
Jävlas inte med mig.
Jobbar du med Robertson?
Ja, och han vill att jag hjälper dig.
Är du med i Robertsons hemliga lilla sällskap?
Ja.
Berätta vad det handlar om då.
En sak i taget.
Jerry! Jag går på rast.
Fan.
Var är han?
Är han där nere?
Du måste lita på mig, okej?
Jag måste vara full.
Bäst att du inte jävlas med mig.
Tror du att jag är Pysbombaren?
Kanske.
Och om du är Pysbombaren?
Tänk om jag är det.
Kom igen.
Det var väl det här du ville?
Kom igen.
Jag är min egen farfar
Nu så.
Okej.
Följ med mig in hit.
Man kan inte vara nog försiktig nuförtiden.
Vad gör du?
Att döda nån är inte lätt.
Oavsett hur mycket hat och ilska man har i hjärtat,
när det gäller att trycka av
så pallar de flesta inte.
Talar du av egen erfarenhet?
Jag säger bara som det är.
Jag är inte rädd.
Ta honom till mig så tvekar jag inte.
Okej, så bra.
Så, var är han?
Ta det lugnt.
Tänker du spela för mig?
Nej. Jag tänker spela upp det förflutna.
Det här är en USFF fältsats för koordinattransformation.
Inga rörliga delar.
Den väger ungefär sex kilo, fullt laddad.
Jag har justerat den för att klara din kroppsvikt.
Den räknar ut en diskret ankomstplats
och undviker materiella kollisioner.
Vad är det?
Det är en apparat som skapar en tidssvacka.
En vad?
Det är en tidsmaskin.
Du måste skämta.
Nej, det gör jag inte.
Oroa dig inte.
Du måste stå närmare.
Du måste vara inom en meter.
Varför har du två vapen?
Oroa dig inte.
Jag har gjort detta ofta.
Allvarligt talat, du måste sluta spela spel med mig.
Stå still, okej?
Ta ett djupt andetag och håll i.
Håll i den. Det är okej. Varsågod.
Nu måste du bara blunda.
Varför måste jag blunda...
- Herregud, vad var det? - Ja.
Tidens förvrängningsfält.
- Du kommer att bli bra. - Va?
Ta några djupa andetag, okej?
Vad är det här?
Ta några djupa andetag.
De första hoppen kan vara lite jobbiga.
- Hopp? - Ja.
Vi är i Cleveland, Ohio, den 3 april 1963.
Va?
Det är omöjligt.
Jag vet.
I mitt jobb har jag inte råd att göra några misstag.
Timingen är viktig.
Jag har lite pengar till dig.
Tidsbyrån bryr sig inte om hur mycket pengar du spenderar.
Det kvittar för dem.
Men de gillar inte onödiga anakronismer.
Tidsbyrån?
Är det företaget du jobbar åt?
Det stämmer. Samma som du nästan jobbade åt.
Så var är Robertson?
Han är i 1985.
Va?
På byråns huvudkontor.
Så du är en snut?
Jag är en tidsagent, en av elva.
Vi förhindrar brott innan de äger rum.
Här. Ta på lite kläder. Ta på dem.
Hur visste du att kläderna skulle vara där?
Det spelar ingen roll. Men vi måste smälta in.
Har du varit här förut?
Det är komplicerat, okej?
Jo, jag märker det.
Vårt tidsstörningsavtryck
måste vara extremt litet.
Byrån tillåter vissa variationer
men i slutändan är parametrarna väldigt strikta.
Avvikelser från uppdraget resulterar i att det avslutas.
Att anställningen avslutas?
Att livet avslutas.
Det är därför man ska hålla konversationerna i perioden
till så få som möjligt.
Perioden.
Så hur långt tillbaka kan man åka?
Resor bortom 53 år från nollpunkten oavsett riktning
resulterar i att tidssvackan löses upp.
Nollpunkten?
När tidsresan uppfanns.
Och när var det?
Det kommer hända 1981.
Okej.
Jag kan inte fatta det.
Så
Jag får vara en sån här tidsagent?
Om du visar dig lämplig.
Okej.
Vem är den här killen för dig?
Jag börjar misstänka att han är Pysbombaren.
Det enda som är säkert är att han är vad som hindrat dig.
Så jag dödar honom,
du tar mig till Robertson
och ni visar allt.
Överens.
Okej, så var är han?
Du.
Mår du bra?
Ja.
Han är på Cleveland College, fem kvarter härifrån.
Minns du? Han är på väg för att träffa Jane. Dig.
1963 års dig.
Ja, jag minns.
Okej, bra.
Så kan jag göra det här? Kan jag förändra mitt förflutna?
Ja, det kan du.
Har du nånsin funderat på att förändra ditt?
Jag avviker aldrig från uppdraget.
- Aldrig? - Aldrig.
Jag hämtar dig när du är klar, okej?
Nej, vänta, vart ska du?
Oroa dig inte. Jag är i närheten, lita på mig.
Har jag...
Har jag nåt val?
Självklart. Man har alltid ett val.
Ja, men tänker inte du ibland på hur saker är oundvikliga?
Jo, tanken har slagit mig.
Det här livet.
Är det ensamt?
Ingen familj.
Nej.
Men, man har ett syfte.
Visst.
Förlåt.
Är du vilse?
Nej, jag letar efter nån.
Tack, men jag väntar.
Det sägs ju att den som väntar på nåt gott väntar aldrig för länge.
Men bara på det som lämnats kvar av de som tar för sig.
Jag tänkte exakt samma sak.
Tänka sig?
Mår du bra?
Du ser inte ut som jag tänkte mig.
Känner jag dig?
Du är vacker.
Nån borde ha sagt det.
Du gjorde just det.
Om du vill stoppa Pysbombaren
så får du ingen annan chans.
Kom igen.
MARS-1975-NEW YORK
Tänker inte du ibland på hur saker är oundvikliga?
Jo, tanken har slagit mig.
Tidsresor kan vara förvirrande.
Till och med korta hopp vara omskakande.
Överskrid aldrig hoppgränsen.
Det kan bli problematiskt.
Djupa andetag.
Det hjälper alltid.
Jag träffar inte så mycket folk.
Varför inte?
Jag vet inte. Jag gör bara inte det.
Är du nervös?
Jo, då.
Glöm inte att köpa hatt, handskar och en jacka.
Det är kallt så här års, 1964.
Det här är ett jobb, kom ihåg det.
Det är olikt alla andra, men du har ändå uppgifter att utföra,
deadlines att möta.
Ibland är uppgifterna enklare än andra
men det är av yttersta vikt att du lyckas.
Du visste alltid att den här dagen skulle komma.
Du klarar av det här.
Varför träffar du inte nytt folk?
Jag är inte så bra i sociala situationer.
Vissa gillar nog inte mig.
Varför är det så, tror du?
Jag vet inte.
Kanske för att du tror att du är bättre än de.
Ursäkta?
Du tycker att du är överlägsen.
Vem fan är du att...
Du känner mig inte ens.
Har jag fel?
Du verkar tala av egen erfarenhet.
Sant.
Så vad gör dig så överlägsen?
Jag kan läsa tankar.
Jaså?
Ja, absolut.
Vad tänker jag på nu?
Du tänker:
"Charmkursen är inte till mycket hjälp nu."
Wow. Otroligt.
Du tänker:
"Varför får alla vad de vill och jag får ingenting?
"Jag är trött på att hela tiden vara tuff."
Det tänker alla.
Du låtsas som att kärlek
inte spelar nån roll för dig, men sanningen är
att det är det enda du tänker på.
Det är inte sant.
Okej.
Så du tror mig inte?
Du har känt mig en hel timme.
Du har aldrig varit kär.
Det angår inte dig.
Det är inte ett svar.
Varför skulle du förtjäna ett?
Du har rätt.
Ursäkta att jag är så rakt på sak.
Du sa att jag inte var som du tänkt dig.
Har vi träffats förut?
Nej, jag...
Jag vet inte varför jag sa det.
Det känns som vi gjort det.
Det har inte varit lätt för dig, eller hur?
Alla har problem.
Ja.
Alla gör vi våra felsteg.
Men du och jag,
har kanske gjort samma felsteg.
Mr Robertson, trevligt att se dig igen.
Det var längesen.
Ja.
Från ditt perspektiv har det väl det.
Jag trodde inte att du hoppade längre.
Bara vid speciella tillfällen.
Jag har en del av Pysbombarens timer.
Du gjorde ett olagligt hopp, det är ett allvarligt brott.
Det spelar ingen roll längre.
Jag var tvungen att försöka igen.
Och anhöll du honom?
Nej.
Fragmenten du lämnar efter dig efter varje hopp
kan vi bara reparera till en viss grad.
Annalkande psykos eller demens,
kan vara allvarligt.
Jag mår bra.
Hur många olagliga hopp har du gjort?
Bara ett.
Jag accepterar straffet.
Parametrarna som bestämts av byrån är strikta av en anledning.
De finns där för att skydda oss.
Men,
jag har alltid ansett att vi kan prestera mycket mer
utan byråns konstanta byråkratiska kontroll.
En agent som opererar från utsidan.
Hon kommer att utstå så mycket smärta på grund av vad jag gör.
Så måste det vara.
Så har det alltid varit.
Du borde förstå det bättre än nån annan.
Ormen som biter sin egen svans, i all evighet.
Du är här för att skriva historia och influera det som komma skall.
Jag tror inte att jag kan göra det.
Du måste förstå
att du är mer än en agent.
Du är en gåva
som världen fått genom
predestinationsparadoxen.
Du är den ende
som är fri från historien, arvet.
Tuppen.
Men du måste avsluta ditt uppdrag.
Du måste så säden inför framtiden.
Vi räknar med dig.
Och vad händer när dagen kommer när jag inte vet nåt om min framtid?
Då får du precis som alla andra
ta en dag i taget.
Du har en lång resa framför dig.
Det påstås att en resa på tusentals kilometer
börjar vid ens fötter.
Och mina fötter kan behöva lite vila.
Jag ska bara täcka över dina ögon
för att vara på säkra sidan, okej?
Att hoppa tillbaka nästan 20 år kan vara jobbigt.
Håll hårt i barnet.
Är du redo?
Och kom ihåg, djupa andetag.
Förberedelse är nyckeln till en lyckad, diskret tidsresa.
Tur är resterna av planering.
Tidigare var jag registrerad som Gergory Johnson,
Warren, Ohio.
Håll det enkelt.
Smält in.
Trevlig resa, Jane.
Var stark, John.
Du har en ljus framtid framför dig.
Clevelands barnhem.
Stanna här.
Vart ska du?
Oroa dig inte.
Jag kommer strax.
Din sjuka jävel.
Du lurade mig.
Valet var ditt.
Vilket val?
Jag tänker inte lämna henne.
Det är så det är.
Det är så det alltid har varit.
Jag är ledsen om du känner dig lurad.
Man ska inte missta sig och tro att vi kan ändra vissa händelser.
Som du sa, så är vissa saker oundvikliga.
- Men jag älskar henne. - Jag vet.
Jag vet det.
Och nu när du hittat henne
så vet du vem hon är.
Och du förstår vem du är.
Och nu kanske du är redo att förstå vem jag är.
Lyssna på mig.
Chocken kommer att släppa
men du kan trösta dig med att dessa händelser
sker i rätt ordning.
Vägen du är på leder dig till ditt mål.
Var är det?
Låt mig ta dig till Robertson så visar han allt.
Jag vill inte lämna henne.
Det ska du inte.
Jag ville aldrig såra henne.
Jag vet.
Och nu vet hon också.
John.
Lyssna på mig. Du är hemma.
Dina problem är över.
Du kommer att rädda miljontals liv.
Du ska precis ge dig ut på det viktigaste uppdrag nån nånsin tagit för sig.
Och du kommer att klara dig jättebra.
Okej, han har hoppat fram 22 år.
Han är inte van vid såna avstånd.
John hade velat det här.
Hans liv var tvunget att skakas om.
Han var tvungen att inte ha nåt för åstadkomma så mycket.
Hundra hemska brott gick inte som planerat på grund av honom.
Tack vare ditt arbete.
Men Pysbombaren är fortfarande där ute.
Jag misslyckades.
Han gjorde dig till en bättre agent.
Vi har alla lärt av honom.
Han gjorde oss bättre på våra jobb.
Organisationen skulle inte ha växt
om det inte vore för Pysbombaren.
Det låter som om du beundrar honom.
Han är en terrorist.
Inget är så enkelt.
Jag önskar att det vore det.
Vad är det här?
Det är timern.
Jag har några nya ledtrådar.
När du når slutmålet
kommer din fältsats att tas ur bruk...
Enligt bestämmelserna.
Är det säkert att du vill pensionera dig i New York
så nära inpå explosionen?
Ja, sir.
Ta hand om dig.
Ja, sir.
Jag är min egen farfar
Herregud, Conner!
Du får tillbaka dina förbannade pengar.
Jag vill inte ha dem. Låt mig bara spela låten!
Kom igen, Jerry. Låt honom spela låten.
Och förresten, jag slutar.
TAGEN UR BRUK
Det var det hela.
Hem.
FEL FEL FEL
Inköpsorder
Spåra inköpsordern. Robertson
Ordern kom till slut idag.
Det var väl oundvikligt.
När du hör det här har sju år gått.
Vårt första uppdrag är lika viktigt som vårt sista.
Varje för oss närmare till vårt slutmål.
Du märker att tid
har helt olika betydelse för såna som vi.
Tiden hinner ifatt oss alla.
Till och med de i vår bransch.
Man kan väl säga att vi har talang.
Herregud vad arrogant det låter när man säger det.
Jag kan utrycka det lite bättre.
Man kan säga
att vi föddes för att göra det här jobbet.
Det är inte många som använder de här längre.
- Är det okej? - Ja.
Det är bara det...
Jag blir lite sentimental av det förflutna.
Vad häftigt.
Jag också.
Jaså.
Är du författare?
Jag var väl det, iallafall.
Och du vill börja skriva igen?
Jag funderar på det.
- Häftigt. - Ja.
Vad skriver du för nåt?
Bekännelsehistorier.
Vadå, typ såna berättelser om hånade kvinnor?
Tid, Kärlek och en Ogift Moder.
Passion, hjärtesorg, svartsjuka.
Inte typ, utan exakt så.
- Allvarligt? - Ja, allvarligt.
Du ser inte ut som nån som håller på med sånt.
En Roman av Jane
Vad ser jag ut att hålla på med?
Det är en stor fråga.
Du är intresserad av denna utsökta bärbara Royal från 1940.
Det stämmer.
Hemingways, Kerouacs och Flemings favoritverktyg.
Och med tanke på att jag känt dig i hela 30 sekunder...
Så tror jag att du gillar äventyr.
En Roman av John Doe
Spänning.
Kanske en gnutta romans.
Och helt klart en stor skopa mord.
- Ganska dumt, va? - Nej, inte alls.
Det är aldrig för sent att bli den man kanske skulle ha blivit.
MARS-1975-NEW YORK
Spåra inköpsordern. Robertson
Det är inte bara de fysiska skadorna.
Du har fler fälttimmar
än nån annan agent jag jobbat med.
Riskerna är verkliga.
DEN MISSTÄNKTE LÄMNAR ELEKTRONIKAFFÄR
GÅR MOT TVÄTTOMAT
DEN MISSTÄNKTES RUTIN
Fragmenten du lämnar efter dig efter varje hopp
kan vi bara reparera till en viss grad.
Tvätt-o-Tork Tvättomat
Annalkande psykos eller demens,
kan vara allvarligt.
Jag mår bra.
AFFÄR-TVÄTTOMAT ELEKTRONIKAFFÄR-BOMBPLATS
Tidsresor kan vara förvirrande.
TVÄTT-O-TORK TVÄTTOMAT
Överskrid aldrig hoppgränsen.
Det kan bli problematiskt.
Ormen som biter sin egen svans,
i all evighet.
Jag vet var jag kommer ifrån.
Men var kommer alla ni zombies från?
TVÄTT-O-TORK
SANNA Bekännelser VARJE GÅNG HAN RÖR VID MIG...
Herregud.
Du ser bra ut.
Jag har saknat dig.
Är du Pysbombaren?
Vi hatade ju det namnet, minns du?
Du är mördare.
Nej, nej, nej. Jag har räddat fler liv än jag nånsin skulle ha gjort
inifrån byrån.
Nej, du dödar oskyldiga människor.
Oskyldiga människor.
Nej, nej, nej.
Jag har klipp från framtiden.
Klipp från framtider som aldrig händer
för att jag förhindrar dem.
Fler tragedier förhindrade, liv räddade.
Ser du?
- Räddade? - Ja, titta.
Titta. 1974, kemikalieläcka i Chicago.
Föraren kom aldrig till jobbet den morgonen.
324 liv räddade.
Titta. Vad finns mer?
Här har vi... 1991, den 3 april, Hamburg, Tyskland.
1 861 liv räddade.
Kuppen på Hardshaws vapenfabrik, 1968.
Terroristerna kom aldrig in i byggnaden för jag sprängde den.
3 027 liv räddade jag.
Räknar du alla civila du dödat också?
Din nästa attack kommer att döda 10 000 till.
Är du besviken på mig?
Jag minns det.
Men när allt lugnar sig,
så kommer du att se att vi gjorde det rätta.
Jag kommer aldrig att bli du.
Jag är nyfiken.
Anmälde du att
din fältsats aldrig togs ur bruk?
Va?
Vissa säger att det är ödet.
Men du och jag,
vi vet
att vissa saker är förutbestämda.
Jag gjorde dig till den du är. Du gjorde mig till den jag är.
Det är en paradox, eller hur?
Men den kan inte paradoxieras.
Eller hur?
Jag hade så himla kul när jag tog dig.
Och nu är du fri och du hittade mig
och vi kan vara tillsammans.
Jag kommer aldrig att bli du.
Säg inte så.
Vi är bara dockor.
Vi är Robertson.
Det var han som ordnade allt.
Han lekte med oss.
Han ställde ut dominobrickorna.
Vi ser dem bara falla.
Jag kommer aldrig att bli du,
och jag kommer inte låta dig döda alla de där människorna.
Vänta, vänta, vänta.
Tänker du leva ett normalt liv
med din slyna, Alice, från antikhandeln?
Hon har en puckad katt
och ett äckligt födelsemärke på vänster höft.
Hon är en usel kock.
Lita på mig.
Hon kan inte hantera våra hemligheter.
Det kan hon inte. Hon är inte rätt för oss.
Du har ingen aning om vad som är rätt för mig.
Okej, okej, allt vi har är varandra.
Det är allt vi nånsin haft.
Om du skjuter mig
så blir du jag.
Fattar du?
Det är så det går till.
Om du vill bryta kedjan
så ska du inte döda mig
utan måste försöka älska mig, igen.
Tänk om jag kunde ställa honom framför dig.
Mannen som förstörde ditt liv.
Glöm det där.
Vi kan ha en framtid tillsammans.
Skulle du döda honom
för att rädda tusentals?
Vill du veta vad vi ska göra imorgon?
Nej.
Här har vi dig
i begynnelsen av ditt nya liv.
Det kan vara överväldigande
när man känner till framtiden man är på väg att skapa.
När man känner till det livets syfte.
Du vet vem hon är.
Och du förstår vem du är.
Och nu kanske du är redo att förstå vem jag är.
Jag älskar henne också.
Du tvingas att göra svåra val.
Du kommer att påverka det förflutna.
Kan vi förändra våra framtider?
Jag vet inte.
Det enda jag vet med säkerhet
är att du är det bästa som nånsin hänt mig.
Jag saknar dig nåt fruktansvärt.
Översättning: Anders Olson