Ця історія почалася у таємному місці, захованому глибоко в лісі.
Це - смурф.
Ми кличемо його Незграбко.
А це - наше село,
і тут є смурф на всяку потребу.
Наприклад, Жартун.
Тримай подарунок.
Наївний смурфе, ти такий наївний.
Насправді, я хотів подарувати тобі це.
Дякую!
- 96, 97, 98, 99, 100. - А це - Дужий.
А тут у нас...
А тепер відтискання на одному пальці.
Один, два, три...
Знайомтеся: Смурф-заучка.
- Вибачте? - Вибач, Мудрику. Я жартую.
Проноза.
Що тут у нас відбувається?
Смурф-параноїк.
Переможець.
Невдаха.
Смурф-каратист.
Умійко. Марнослав. Фермер. Маляр. Пекар.
Фокусник. Пірнальник. Поліцейський. Терапевт.
Я всіх бачу у синьому кольорі.
Тут є навіть Стологриз.
Привіт.
Ну, з ним ми не дуже впевнені.
А ще є я, Батько Смурф.
Я в цьому місці за головного.
Але ця історія не про мене.
І не про Незграбка.
Про жодного з них.
Вона про єдину дівчинку в нашому селі.
Смурфетку.
Привіт, Пралю.
- Як життя, Смурфетко? - Привіт, хлопці.
Але Смурфетка не тільки цим відрізняється від усіх інших.
Її створив лихий чаклун Ґарґамель.
За допомогою чорної магії
він створив її із грудки глини.
А тепер іди і знайди село смурфів.
На щастя, у мене є і своя магія.
Але одна проблема таки залишилася.
Ім'я Смурфетка нічого нам не каже про неї.
Так, фізика - це...
Воно не пояснює, хто вона така.
- Високі підбори. - Чи чим вона займається.
То хто така ця Смурфетка?
Буду відвертим. Вона поганенький пекар.
Подивимося. Смурфетка.
Смурфетка, Смурфетка.
Нема такого.
Так, Смурфетка - це поєднання смурфа і етки.
Але що таке етка?
Так. Смурфетка, вона...
Вона найкраща.
Найдивовижніша істота на Землі.
Так, це ти.
Смурфетка...
Знаю.
Це одне з вічних питань, відповіді на які ми ніколи не довідаємося.
Чекай, вона?
Думаєш, вона мене чула?
То хто така Смурфетка?
Ніхто не шукав відповіді на це запитання активніше, ніж сама Смурфетка.
Що ти робиш?
Привіт, Буркотуне.
Вже йдеш?
Це моя лавка.
Я приходжу сюди щодня у той самий час, щоб тут...
Зараз вгадаю: "І бурчу".
Саме так.
І я так можу. Я можу бурчати.
Привіт, Буркотуне. Привіт, Смурфетко. Гарний день, правда?
Зовсім ні.
Буде дощ!
А від нього ростуть рослини.
Він також принесе хмари, от і тішся.
Але є також можливість веселки.
Однак веселка - це тупо.
Я жартую. Я люблю веселку.
Тобі щось не дуже це вдається.
На жаль.
Насправді, тобі це поганенько вдається.
Так.
Але тобі також поганенько.
Це брехня.
Тобі це класно вдається.
Привіт, Мудрику.
Смурфетко. Як добре, що ти прийшла.
Я тут...
Я тестую свій новий винахід.
Шукач талантів смурфів.
Піддослідний: смурф Дужий.
Привіт, Смурфетко!
Тобто...
- Привіт, Смурфетко. - Привіт.
Це безпечна штука?
Безпечна? Звісно.
Але я б на твоєму місці заховався сюди.
Кмітунчику.
Запиши. Шукач талантів смурфів, проба 1.03.
- Готовий, Дужий? - Саме так.
Працює!
Ця штука таки мене розуміє.
Він зміг визначити головну рису Дужого.
Супер-сила.
Тепер я відділю її сюди.
Я називаю її супер-смурфівським паливом Мудрика.
Можеш спробувати перша.
Чисто!
Бачиш, коли ти кажеш такі слова, як "чисто", мені вже не хочеться...
Привіт.
Здоров, Незграбко.
Ти саме вчасно для історичного наукового відкриття.
Що тут відбувається?
Не твоя справа, Пронозо.
Ну як хочете.
О! Якщо та овочева шапка може сказати, що Дужий - сильний,
то нехай мені скаже, що таке Етка.
Заряджай, Мудрику.
Дивовижно.
Що сталося?
Чомусь замість того, щоб віддавати енергію, ти її поглинала.
Це, мабуть, тому, що ти не справжній...
Не справжній смурф? Давай, договорюй.
Ні, я просто казав,
що цей апарат не призначений для смурфів, ну, твого походження.
Та нічого. Я розумію.
Мудрику.
Знаєш що? Ходімо розважатися.
Так!
- Піца! - Смурфбординг!
Смурфбординг!
Майже готово, Азраелю.
Дрібка какашок тритона.
Грам кальцифікованого гриба з-поміж копит яка.
І шматочок сиру, який я минулого тижня забув у себе в трусах.
На цьому все.
Престо!
Дванадцять сферичних петрифікаційних модулів.
Або, як я їх називаю, куль-заморозок.
Прошу, Азраелю. Обід подано.
Невдячний.
А взагалі, ці кулі-заморозки не для ловіння мишей.
Вони для цих невловимих смурфів.
Мій святий грааль.
Золото на краю моєї веселки.
Найсильніший магічний інгредієнт у світі.
Наступний слайд.
Уявіть собі, якщо об'єднати силу 100.
Я вже шукав по всіх усюдах, під кожен камінь заглядав,
ніде й сліду від них.
Не зараз, Азраелю. Я читаю лекцію.
Мій план простий.
Знайти село смурфів, спіймати всіх смурфів, викачати їхню магію,
і нарешті використати ту магію, щоб стати наймогутнішим чаклуном у світі!
Подивися на мене з шевелюрою.
Що?
Чого ж ти одразу не сказав?
Сили небесні! Я помітив смурфів у лісі!
Так, це мій телескоп. Монті!
Сюди, мій величний орел.
Твої кігті впиваються мені у плечі.
Так краще.
А тепер лети.
Спіймай мені кількох смурфів.
Ні, ні!
Ні, не туди!
Так!
О ні.
Моя черга!
Безпека передусім.
Мама.
Так!
Аж подих перехоплює, правда?
Це чудово!
О ні! Вона занадто близько підлетіла до Забороненого лісу.
Їй не можна перелітати через стіну. Уперед.
Ні, зачекай. Не йди.
Чекай, хто ти? Не бійся.
Не можна туди йти.
- Смурфетко! - Смурфетко!
- Смурфетко, все гаразд? - Що сталося?
Я бачила смурфа.
- Що? - Хто то був?
Не знаю, але на ньому було це.
Смурфетко! Тривога!
Хлопці, ходімо.
Треба її забрати.
У мене недобре передчуття.
Невже?
Це ніяк не пов'язано зі стерв'ятником, який поніс нашу подругу до Ґарґамеля?
Монті, мій королівський рапторе.
Ти це зробив, ти упіймав смурфа.
Поцілуй мене.
Нарешті ти приніс мені, що я просив.
Маленького, синьошкірого, голенького... Ти!
Відпусти мене, помішаний на смурфах чаклун-невдаха!
Хіба так розмовляють з чоловіком, який привів тебе на цей світ?
Я не проти, якщо ти називатимеш мене "татом".
- Ніколи тебе так не називатиму. - Сама собі винна.
А це що? Що ти там ховаєш?
Віддавай, псевдо-смурфе.
Дякую, Азраелю.
Що це у нас таке?
Інший дизайн? Так, я це одразу помітив.
Ще раніше за тебе.
- Де ти це взяла? - Я тобі нічого не скажу.
- Скажи. - Ні.
- Кажи! - Ні!
- Кажи мені негайно. - Ні!
- Добре. Можеш не казати. - І не буду.
Дурна реверсивна психологія ніколи не діє.
Яка різниця? Ти вже дала мені те, що мені потрібно.
Ходімо, Азраелю.
Куди ж я запроторив інгредієнти?
Я це знаю. Ліворуч, потім праворуч, сальто назад, блискучий фінал.
Це особа, книга чи фільм?
Ніхто не розуміє твоїх жестів, Дужий.
Нічого. Просто йдіть за мною і не відставайте.
Бородавка хробака і котяча волосина.
Покажи мені дім смурфівської шапки.
Давно синіх створінь шукаєш ти.
Однак шапка ця із нової далини.
Так. Звідки? Звідки вона взялася?
Із містечка смурфів, де закляття росте.
Ціле містечко. Добре. Далі.
Розташування його...
- Так? -... непросто знайти.
Ні! З цього й треба було починати: "Я не знаю!"
Дешева підробка, а не казан.
Та ось тобі підказка.
Чудесно. Що це?
Дерева?
Це, мабуть, якийсь символ чи код.
Дерево, марево, зарево, черево. Діти повзають на череві.
Перевірити всі садочки поблизу!
Мусимо прикинутися дітьми.
Де мені дістати велетенський підгузник?
Азраелю, це не твоя карта.
Якщо хочеш власну карту, ми тобі купимо, але це моя...
Одну хвилинку. Глянь, що я знайшов.
Три високих дерева у Забороненому лісі.
Там ми ще не шукали.
Я геній!
Азраелю, ми вирушаємо у похід.
Спакуй сніданок туриста.
Смурфетко, я тебе вітаю.
Ти щойно привела мене до незнаної групи смурфів.
Вони навіть не здогадуються про наше існування.
Це буде...
Вони такі: "О ні!"
А я такий...
А вони такі: "Тікайте! Ні! Біжіть!"
Маленька геніальна лиходійко.
Гниле яблуко таки падає недалеко від яблуні.
Правда?
Готуйте свою шерсть і пір'я, хлопці. Ми вирушаємо на світанку.
Одразу після сніданку, десь о 8.00, 8.30, найпізніше о 9.00.
- Чекай, Мудрику, карта. - Вже є.
Добре. Нехай 9.30. Але не пізніше за 10.00.
- А це що... Втеча! - Давай!
Їм відомі мої плани. Вони все зіпсують!
Це безпечно?
Це гігантський лук, тому я скажу: ні!
Не упусти їх.
- Де тут паски безпеки? - Лови їх! Лови тих смурфів!
Стріляй в отвір!
Тримай смурфів!
Азраель нас наздоганяє.
Птах по курсу!
- Зараз буде боляче. - Ні!
Давай. Смурфай туди.
Біжімо швидше!
Чому наші ніжки такі короткі?
Чому наші стопи такі великі?
- Чому мої м'язи такі великі? - Серйозно?
Хлопці! Допоможіть.
Він летить.
- Так! - Чудово!
Я знаю чотирьох смурфів, які заборгували мені пояснення.
- Ой-ой. - Привіт.
- О Боже. Татку, ти не повіриш. - Ми прибігли із Забороненого лісу.
По черзі.
Будь ласка.
- Смурфетка побачила дивного смурфа. - Треба піти у Заборонений ліс.
Я вам неодноразово казав, що в Заборонений ліс ходити заборонено.
А ви говорите про карти, невідомих смурфів і лігво Ґарґамеля.
Усе це купи не тримається,
я не розумію, чому так важко виконувати прості правила.
Ви тихцем тікаєте і опиняєтеся у небезпеці.
Здається, єдиний спосіб уберегти вас - це...
Вас покарано.
- Покарано? Ні. - Що? Ні!
- Але, Татку, але ж... - Не може бути!
Жодних "але".
Забороняю вам виходити з ваших грибків,
не повідомивши мене, куди йдете. Вам зрозуміло?
- Маєш рацію, Татку. - Що?
Ти правий. Не знаю, що ми собі думали.
Добре. Бо, як я вже сказав, ви поводилися дуже безвідповідально.
Так. Саме так. Абсолютно згодна. Правда, хлопці?
- Правда. - Так.
- Що ти таке кажеш, Смурфетко? - Добре.
Так, отже... Крім того...
Я навіть думаю, що нам треба негайно розійтися по кімнатах
і обміркувати, що ми накоїли.
- Думаю, це... - Суворо, але справедливо.
- Ходімо, хлопці. - Добре.
- Я вже йду. - Що ти задумала?
Тебе та качка в голову клюнула?
- Слухай, Смурфетко... - Не хвилюйся, Татку.
Ми серйозно замислимося над тим, що накоїли.
І так далі.
Але ми не покинемо своїх кімнат,
доки все ретельно не обміркуємо.
А потім, щоб уже напевно, ще трохи подумаємо.
Так, але...
Чудова виховна промова, Татку.
Я й гадки не маю, що роблю.
Дужий, я знаю, що це ти.
Як життя, Смурфетко?
Мудрику.
Як ти це зробила?
А ще, підозрюю, Незграбко.
- Все добре. - Що ви тут робите?
Ми знали, що ти щось задумала.
Це все моя вина, Дужий.
Але Смурфетко, Заборонений ліс? Він надто небезпечний.
Я мушу хоча б попередити те загублене містечко.
У нас команда смурфів, ми мусимо триматися разом.
Тому ми йдемо з тобою.
Я не можу вас про таке просити.
- Ти й не просила. - Ми зголосилися.
- Дякую, хлопці. - Все по порядку.
Жучкова технологія. Круто.
Згідно з картою, ми повинні стояти
просто перед дуже великим і високим кам'яним муром.
Є.
Один маленький крок для чотирьох смурфиків...
Ясно. Ходімо далі.
- Смурфетко! - Все гаразд, Смурфетко?
Гарні квіточки.
Негарні квіточки!
Де Незграбко?
Гей! Ми щойно познайомилися! Я не такий смурф.
Обережно, уривчастий берег.
Незграбко, як ти?
Я бачу зорі.
Молодець, Незграбко.
Ти щойно відкрив новий підвід літаючих комахоподібних.
Чудесно! Крилата вогнедихаюча анісоптера.
Подивимося. Як же її класифікувати?
Можливо. Це найлегший варіант, але я не впевнений.
Добре, зупинимося на "дракономуха". Сподіваюся, більше від мухи, ніж дракона.
Ні! Менше "мухи"! Менше!
Хлопці!
Я в порядку.
Допоможіть мені.
Монті, злізь із мене.
Ненавиджу природу.
Як вульгарно.
Азраелю, зроби щось!
Дуже боляче.
Припини сміятися. Це не смішно.
Обережно!
Відпусти!
Ці гнізда зроблено з матеріалу, якого я раніше не бачив.
Знаєте, думаю, з мене досить цих літаючих антипасті на один день.
Агов! Що ти тут робиш?
Я подумав, чи не прикупити собі тут хатинку.
У тихенькому місці серед лісу.
На горі дуже вітряно. А ви як думаєте, що я тут роблю?
Ти ніколи не знайдеш того містечка, Ґарґамелю.
Смурфетко, якби не ти,
я б навіть і не знав про тих інших смурфів.
- Ловіть їх. - Смурфінтинське формування! Уперед!
- Агов! - Смурфінтина!
- Лови їх, Азраелю! - Смурфінтина!
- Смурфінтина!
Смурфінтина!
Агов, це ти - незграба?
Думай швидше.
Упіймав!
Це недобре.
- Незграбко, поверни їм яйце! - Добре.
Та ну!
- Незграбко! - Я намагаюся!
Вибачте мене, друзі!
Туди!
Я не хотів відібрати у вас яйце.
Так, вони підсмажилися.
Яка різниця.
Що нам якісь мідяки,
якщо на іншому кінці веселки на нас чекає горщик із золотом?
Повір мені, їм кінець.
Кажу тобі, вони засмажилися на блакитне вугілля.
На смурф-кебаб.
Смурф-брюлле.
Смажені зефірки.
Тихо, пухнастий. Вони мертві.
Мертві, кажу тобі!
Агов?
Смурфетко?
Егей!
Темрява. Мені не подобається темрява. Мені складно навіть удень.
Чекайте, друзі. Треба знайти вихід.
Хороша пропозиція, "Мудрику".
- Люди? - Темрява!
Не лякайся. Просто... Думай про щось приємне.
Але навколо нема нічого приємного!
- Залишайся на світлі, Незграбко. - Вже пізно.
Я йду у темряву!
Що ти... Чому?
Мені дуже страшно, люди!
Усім припинити.
Відкрийте свої наплічники, знайдіть набір виживання у тунелях,
знайдіть скляну пробірку під назвою "світло" і потрясіть її.
Незграбко? Як справи?
Думаю, добре.
Тримайся там, Незграбко.
Не знаю, наскільки його вистачить, або скільки ми будемо тут сидіти,
але що б ви не робили, не з'їдайте усіх запасів.
Я щойно з'їв усі свої запаси!
- Незграбко! - У мене стрес!
Я йду до тебе, Незграбко.
Іди на мій голос.
Чекайте! Ці тунелі - наче лабіринт.
- Ми ще більше заплутаємося. - Треба щось зробити.
Вона права. Час діяти.
Ми все робимо неправильно.
Смурфетко!
Я підходжу, Незграбко. Майже на місці.
Це просто луна над нами зловтішається.
- Агов? - Я тут.
Я від тебе за рогом.
Агов?
У мене світло згасає.
Ну все! Я зараз проб'ю нам звідси вихід.
Усе валиться.
Дужий! Опусти кулаки, доки ми всі не загинули!
Я хоча б щось роблю.
- Зараз я підірву цей завал! - Ні!
- О так! - Не треба!
Запізно!
Незграбко?
- Привіт, Смурфетко. - Незграбко!
Чекай. Я йду до тебе, брате Незграбко.
Тримаю тебе, малий.
Так!
Перегони!
Здається, мої запаси повертаються.
Що? Що тут смішного?
Оце я називаю "думати задньою точкою".
Ой, хлопчики.
Нікому не цікаво, що перед нами три високі дерева?
- Гаразд. - Так, дійсно.
А Прудкий нас туди доставить за мить.
- Прудкий? - Він видається мені Прудким.
Погнали, Прудкий!
Смурфетко?
Не кажи нічого, просто вислухай.
Знаю, я вчора доволі суворо повівся з тобою і з хлопцями,
але іноді бувають випадки, коли я вас оберігаю.
Ну гаразд, занадто оберігаю.
Але зрозумій, ви ж утекли.
Ви повинні поводитися обережніше.
Смурфетко, ти останнім часом цього не знала,
а я недостатньо часто про це говорив, однак ти...
Ти блискуча.
То як, ми посмурфимося?
Думаю, що ви із хлопцями вже достатньо були покарані.
Смурфетко?
Добре. Я відчиняю двері.
І заходжу, щоб поговорити.
Ти вдома?
Смурфетко.
Дужий!
Мудрику!
Незграбко! Це зовсім непереконливо.
Як тільки я знайду цих смурфів, я покараю їх на чотири сині місяці.
Що тут відбувається?
Ну добре.
Ти колись бачив щось таке гарне?
Щодня, Смурфетко. Щодня.
- Не вигадуй. - Це ти не вигадуй.
Можемо тут заночувати.
Я розведу вогонь.
Принеси мені дров, Дужий.
А де чарівне слово?
Є таке, та я відзнаки за ввічливість ще не отримав,
тому зганяй за дровами.
Незграбко? Ти як?
Нормально. Було весело.
Ну, не так щоб дуже, але були приємні моменти.
Щось таке.
Ти знаєш, про що я.
Було не так уже й весело.
Молодець, Дужий. Молодець.
По-перше,
дрова слід поскладати пірамідкою.
По-друге, постукати камінцем по кременю...
Ти навіть на нього не дмухаєш. Ти тільки плюєшся.
Дивно. А може, твої дрова вологі, Дужий?
Підручник каже, вони мали б одразу спалахнути.
У мене є ідея.
Ні-ні!
Ти правий, Мудрагелику. Твій підручник таки допоміг.
Як тобі не соромно? Без цієї книжки ми б заблукали.
Мене звати Мудрик. Я дуже мудрий. Я мудрий смурф.
Але не вмію розвести вогонь.
Нічого, шкода мінімальна. Палітурка непошкоджена.
Гарно пахне.
Задумайтеся, хлопці.
Увесь цей час
ми займалися нашими власними смурфівськими справами удома,
а поруч з нами жили інші смурфи, такі самі, як ми.
Або зовсім не такі, як ми.
Він правий. Ми повинні підготуватися до всього.
Ті інші смурфи, може, навіть не блакитні.
Може, вони будуть помаранчеві.
Мені подобається помаранчевий.
А якщо всі вони носять окуляри?
Або густі вуса.
А якщо в них луска на тілі і гострі зуби?
І гігантські кігті. А ще великі очі.
А раптом у них є руки?
Непогано, брате.
Не має значення, як вони виглядають.
Ми все-одно мусимо їх попередити.
Ґарґамель помилився щодо мене.
Моє призначення - не допомагати йому.
Моє призначення - врятувати тих смурфів.
І ми тобі допоможемо.
Ми - команда смурфів, ми все робимо разом.
А коли я кажу "разом", то це я і ти.
І ще ті хлопці. Але переважно - це я і ти.
Агов, люди. Час на смурфівське селфі.
- Скажіть "блакитний сир!" - Блакитний сир!
Згідно з картою, маємо бути біля річки.
Є.
Це ніби вправа для очей.
Гаразд, Прудкий, подивимося, як швидко ти вмієш плавати.
Давай, хлопчику.
Ти зможеш.
Що тобі трішки водички?
Ну.
Що таке, Прудкий?
Річка небезпечна і сповнена небезпек за кожним поворотом?
Ні. Я не так це зрозумів.
Може, зайці-світлячки не вміють плавати?
Погано. Так ми б дісталися туди набагато швидше.
Не бійтеся, моя хоробра команда смурфів.
Я не дарма здобув цю відзнаку за побудову плотів.
- На відмінно. - Вражаюче, Мудрику.
Ось.
Стильно і практично.
А тепер, запускаємо його.
Чекайте. Ця річка може приховувати невідомі несподіванки.
- Слід бути обачними. - Обачними. Слушно.
- Підіймаємо... - Чекайте.
Течії можуть бути непередбачувані. Слід бути на сторожі.
На сторожі? Правильно.
- А тепер три, два... - Чекайте!
Слід переконатися, що ми завжди...
Звертаємо увагу на...
Швидкість...
Добре, відчалили.
Піднімаємо!
- Бувай, Прудкий! - Дякуємо за допомогу.
- Не хвилюйся за нас. - Бувай, Прудкий.
- Бувай, зайчику. - До зустрічі!
А це що за штука?
На твоєму місці я б цього не торкався.
Але зараз мені тільки й хочеться цього торкнутися.
З такою швидкістю Ґарґамель не має шансу.
Дивись. Якщо попливемо цією річкою, триматимемося курсу.
Триматимемося курсу. До іншого кінця веселки.
Смурфи? Я думав, ви давно мертві.
Тримайтеся, командо смурфів.
Газу!
Якого...
Ні.
Годі все руйнувати.
Руйнувати - це мій талант.
Що?
Азраелю, дай мені більшу палку.
Лишенько.
Незграбко, тягни важіль!
Серйозно? Але ти сказав не чіпати його. Це такий трюк?
Тягни вже!
Ой, ні.
Що це?
Азраелю! Зроби щось. Це не зупиниться.
Зупини цю колоду. Ця річка мене уб'є.
Обережно!
І я люблю вас двох.
- Так! Ми це зробили! - Ми це зробили!
- Я завжди знав, що ми це зробимо. - Ось тобі!
Допоможіть!
Гаразд. Ми тримаємося курсу.
Швидше, Дужий.
Допоможіть! Потопаю! Я боюся черепах!
Що він тепер задумав?
- Допоможіть! - Забудь про нього.
Мій кіт не вміє плавати.
Треба йому допомогти.
- Ти здурів? Чому? - Бо я такий.
- Слухай його! - Але він наш заклятий ворог!
Він же лиходій.
Я можу змінитися!
У мене серце буквально на рукаві.
- Це плече, а не рукав. - Мені подобається твоє татуювання!
- Ми це зробимо. - Смурфетко, поясни ж йому.
Мудрику, я ненавиджу Ґарґамеля більше за всіх, але ми - смурфи.
- Ми чинимо правильно. - І слава богу!
Ми повинні його врятувати.
Прошу внести у протокол те, що я категорично проти цього.
- Як хочеш. Ми це зробимо. - Звучить чудово!
- Тримай це. - Хапайся!
Не впевнений.
Ти про це не пошкодуєш.
Дякую. Який добрий смурф.
- Все гаразд? - Так.
Трохи втомлений, наковтався води. Дякую, що поцікавилися, але...
Я все одно лиходій, тож...
Топіться на здоров'я.
Сподіваюся, ви краще плаваєте, ніж розумієтеся на чаклунських характерах.
Мудрику. Дужий?
Ти в порядку?
Визнач "в порядку".
- Де Незграбко? - Незграбко!
- Незграбко!
Все добре.
- Тікай! - Привіт. Мабуть.
Мій наплічник! Мій підручник! Ні!
Мій підручник скаута!
Це все ти винен!
- Що? - Мудрику, припини.
Вибач. Поправка. Це і твоя вина.
Не вплутуй її сюди.
Дужий, не треба мене захищати.
Чекай, ти також на мене сердишся?
Смурфетко, ти завела нас у таку скруту.
Я була готова зробити це сама.
Чудово. От вам і команда смурфів.
- Я хочу щось прокричати! - Не втручайся, Незграбко.
Ну все, Мудрагелю. Час тобі отримати відзнаку ввічливості.
Припиніть!
Ховайтеся!
Хто ви такі? Чого вам треба?
Її.
- Відійди. - Смурфетко!
- Що нам з нею робити? - Подивіться на її волосся.
- Звідки вона? - А яка сукня.
Це ти.
Ти - дівчинка.
Вона дівчинка.
Це вона. Це смурф, про якого я говорила.
З-під муру?
Вона справжня?
Я - Смурфлілія.
Привіт. Я - Смурфетка.
Боже милий! Я Смурфквіточка.
Приємно познайомитися. У нас нема Смурфетки.
Але є Смурфпелюстка, Смурфконюшина,
Смурфполонина, Смурфромашка, Смурфсосна, Смурфліщина...
Привіт.
Потім кожна себе зможе представити.
Ви тільки подивіться. Ти зовсім інша.
Вибач, звісно, але це правда.
Умієш розвести вогонь лише за допомогою палки і мотузки?
Можу. І тебе навчу. Тобто, Смурфбуря тебе навчить.
Вона у цій справі експерт. Правда, Буря?
Це означає "так".
Ти бачила веселку? А подвійну веселку бачила?
А веселку догори дриґом бачила?
А твоя улюблена пісня...
Гей, гей, гей Гей, гей, гей, гей, гей
Бо це моя улюблена. У тебе така гарна сукня.
Смурфквіточко, не забувай попрацювати над своїм фільтром.
- Так, фільтр. - А хто ти взагалі така?
Ми прийшли попередити вас про Ґарґамеля.
- Ґарґа? - Ґарґа?
Ґарґа-кого?
Це небезпечний чаклун, який хоче спіймати всіх смурфів
і використати їх для своєї лихої магії.
І йому відомо про ваше загублене містечко.
"Загублене містечко"?
Це ви загублені, а не ми.
Ми відведемо вас у Долину смурфів.
Що робитимемо з цими синіми типами?
Забирайте.
Ходімо, Смурфетко. Я покажу тобі свою кімнату.
А ти розповіси мені про свого Ґарґамола.
Але спершу, хочеш ще раз послухати мою улюблену пісню?
Гей, гей, гей Гей, гей, гей, гей, гей
Добре, пішли.
- Дівчата-смурфи не жартують. - Правильно.
Відкривайте ворота!
Дівчата повернулася!
Де вони їх знайшли?
Що з ними таке?
- Вони хворі? - Це здобич?
Ні, вони такі ж смурфи, як ми.
Тільки вони смурфи-хлопчики.
"Хлопчики". Яке смішне слово. Хлопчики. Хлопчики.
Гляньте на мене. Я смурф-хлопчик.
- Вони мені подобаються. - Звідки вони взялися?
- Що це таке? - Яке у них волосся.
- Видно їхні хвостики. - Дивися.
- Обережно! - Журнал Мудрика, день другий.
Ми відкрили рідкісну форму життя.
А є ще такі, як ви?
Вони бувають страшні.
- Ти залишишся тут? - І вони гарно пахнуть.
- Привіт, хлопчику. - Потім допишу.
- Я теж хочу! - Межі!
Добре... Годі вже!
Це мої друзі. Дужий, Мудрик і Незграбко.
- Привіт! - Тужик, Нудник і Бездарко. Ясно.
Треба повісити беджі.
Чекайте, а де ваші хлопці?
Тут нема ніяких хлопців.
Я - Смурфверба, лідерка смурфів.
Це називається знайомство. А тепер ваша черга.
- Я... - Не наближайся, Вербо.
Щось тут не так.
Присягаюся, ми прийшли, тільки щоб допомогти.
Ми прийшли попередити вас про лихого чаклуна Ґарґамеля.
У нього є карта з позначкою, яка веде його до трьох високих дерев.
- Покажи їм, Мудрику. - Кмітливцю.
Але не пробуй нічого такого, жук.
Не хочу вас засмучувати, але це не дерева.
Це водоспади.
Ґарґамель прямує не туди.
А якщо він піде туди, то опиниться у Безвихідному болоті.
Там у нього жодного шансу вижити.
Допоможіть!
У мене жодного шансу вижити!
Дозвольте зауважити, що ви зовсім не знаєте Ґарґамеля.
Дозвольте і мені зауважити, що ви зовсім не знаєте нас.
Повірте, йому кінець.
Буре, може, проведеш розвідку? Перевір, як там справи.
І залишити тебе тут із цими чотирма? Дзуськи. Ти тільки на цього поглянь.
Він же ненормальний.
Думаю, ми тут упораємося.
Вогнеплюй!
Добре. І як виглядає ваш Ґарґамель?
Такий собі типовий чаклун.
Довга чорна мантія, живе сам із котом і птахом.
Все доволі сумно.
Ти підеш зі мною. Покажеш його.
Він нізащо не полетить на...
Мушу вам нагадати, що мене звати Незграбко.
Незграбко!
Не хвилюйся. Незграбко в надійних руках.
Буря дуже лагідна, на власний лад.
Гаразд, дівчатка, а тим часом, наші гості подолали довгий шлях,
покажемо їм нашу гостинність, у стилі Долини смурфів.
Ходімо.
Давай.
Агов, Смурфетко, поглянь.
Давай!
КУ-КУ!
Махай крилами, Монті, енергійніше!
Злітай на своїх кондорських крилах і віднеси господаря у безпеку.
Лишенько, та то спиногризи!
Диявольська риба!
Де моє загублене смурфівське містечко?
Що? Смурфи!
Чому вони ніяк не помруть?
Монті, спіймати їх!
Він точно існує. Він і його смердючий кіт, і його птаха-додо.
Вони цілу дорогу нас тероризували.
Він із самого початку нас недолюблює.
Так і не знайшов нашого села.
А тому придумав план схопити нас усіх,
і саме тоді Ґарґамель створив Смурфетку.
- Хай там як... - Чекай-но.
Смурфетку створив цей Ґарґамель?
Так. Із грудки глини. Це дуже цікава історія.
Я знала, що не варто їй довіряти.
Вона тобі сподобається, коли пізнаєш її ближче.
Вона схожа на тебе, тільки добріша.
Тримайся. На нас летить ворожий літак.
Це ніякий не літак. Це тупий птах Ґарґамеля!
Бери віжки.
Це погана ідея. Літати мені не дуже вдається.
А ти вже колись літав?
Ні.
То звідки ти знаєш, що воно тобі не вдається?
Він повертається.
- Що мені... - Швидше!
Що мені тепер робити?
Непогано!
- А тепер повтори! - Добре.
Дякую.
Так. Зачекай хвилинку.
Я не впізнаю іншого смурфа.
Вони відшукали моє загублене смурфівське містечко.
Стоп, у мене є ідея.
Вогнеплюю, плюй вогнем!
Мені подобається, як ти мислиш.
Здається, я непогано ладнаю із дракономухами.
Монті!
Що вони з тобою зробили, моя велична хижа птице?
Смурфи!
Шиацу чи класичний?
Мабуть, класичний.
Щодо того, що я наговорив на пляжі...
Я трохи переборщив.
Так. Я також.
То мир?
- Так, мир. - Привіт, хлопці.
Хіба тут не чудово?
Хіба вона не гарна?
Вона тепер ніби одна з нас.
Вона повинна залишитися у нас назавжди.
По-перше, вона завжди гарна.
По-друге, це вже виходить з-під контролю, вам не здається?
Вибач. Я не можу вас серйозно сприймати, доки у вас на обличчях ці маски.
Слухай, Смурфетко, ми зробили все, заради чого сюди прибули.
Ці смурфи знають про Ґарґамеля.
А тому давай збиратися додому.
Додому?
Але я...
Час вертатися.
Смурфетко?
Наближається!
Виявляється, я таки ладнаю із дракономухами.
Вони були праві. Цей тип Ґарґамель справжній, і він прямує сюди.
Ой, ні. Бачите? Я вам казала...
Рот на замок, Смурфетко.
З того що я знаю, ти зі своїми друзяками привели його просто до нас.
Але, звісно ж, у цьому й полягав твій план?
Смурфбуре, легше.
Маленька Золотоволоска навіть не справжній смурф.
Її створив Ґарґамель. Цей Незграбко сам мені сказав.
Що?
Смурфетко, це правда?
Це все не так.
Її створили, щоб вона допомагала шукати смурфів.
Смурфетка прийшла сюди вам допомогти. Як і всі ми.
Все гаразд, Дужий. Це все я винна.
Дівчата, готовність до захисту.
Ходімо, брате, допоможемо.
Хіба це не весело?
Стійте.
Вогонь!
Здавайся, чаклуне.
Що? Чаклун?
Він такий старий.
- Він замаскувався? - Яке обличчя.
Це неможливо.
Він не виглядає суворим.
Так, Ґарґамелю! Ось тобі за те, що напав на Долину смурфів.
- Ґарґамель? Ви про що? - Ні, зачекайте. Це помилка.
- Що? - Смурфетко?
Це Татко.
- Татко? - Татко?
Яке кумедне слово.
Татко. Татко!
Смурфквітонько, досить.
Глибоко вдихни і відійди від цього Татко-дива.
Познайомтеся з Татком Смурфом.
Привіт.
- Привіт. - Привіт. Я Смурфнефритка.
А де хлопці?
- Як справи, Татку? - Привіт.
Я літав на дракономусі!
Слава богу, ви в порядку.
Як ти нас знайшов?
Я ж не вчора народився.
Та це й видно.
Так, ви четверо повертаєтеся зі мною додому. Негайно.
Не так швидко, Татко-диво.
"Татко-диво"? Ти тут головна?
Так. Я Смурфверба, лідерка смурфів.
Боюся, це неможливо,
бо це я - лідер смурфів.
Як скажеш, Татко-диво.
Вибач, а ти можеш мене так не називати?
Але якщо ім'я пасує...
До речі, як ти навчилася таких прийомів?
Самостійно.
Вражаюче.
Дякую.
Та будь ласка.
Добре, я не знаю, що тут відбувається,
але як же Ґарґамель?
Що? До чого ці розмови про Ґарґа...
Ґарґамель!
Вибачте. Я вас налякав?
- Ні! - Сподіваюся на це.
- Тікайте всі! - До зброї!
Готуйтеся до Ґармагеддону!
Сюди!
Списи негайно!
Ґарґамель каже завмерти!
Правильно. Перевірені на смурфах, затверджені Ґарґамелем,
вищосортні, першокласні, високооктанні кульки-заморозки.
Заморозки!
Обережно!
Думаю, вони діятимуть навіть тоді, коли я не кричатиму "заморозки",
але ми цього не дізнаємося.
- Заморозки! - Смурфетко!
- Дужий. - Це кінець, Смурфетко.
Монті, торбу смурфів.
Час тобі тікати.
- Ні! - Ще три готові для завантаження.
Смурфетко. Моє любе творіннячко.
Нарешті ти зробила те, для чого тебе призначено.
Ні. Це неправда.
Звісно, правда.
Як ти думаєш, чому ти мене сюди привела?
Чому ти мене врятувала на річці?
Усе це - частина плану.
Як би ти не старалася, від своєї долі не втечеш.
А тепер ти мені більше не потрібна.
Заморозки!
Так, вони діють тільки на справжніх смурфів.
А ти - просто грудка глини.
Дякую за все.
Смурфетко? Чому ти так учинила?
Бо це її завдання.
Шукач талантів для чотирьох маленьких смурфів.
Вибачте мене, друзі.
Ні, Кмітливцю. Я вже й так дров наламала.
Ми ж команда смурфів, ми тримаємося разом.
Ми смурфи. Ми чинимо правильно.
Я навіть не справжній смурф.
Я не справжній смурф.
Потрібно більше енергії!
Швидше, Монті. Швидше.
Так.
Дзвіночки дзвонять.
Крутелко крутиться.
Димок піднімається.
Бульки булькають.
Чудово!
Майже закінчили.
Біжи, не зупиняйся, стара птахо.
Ось що ми зараз зробимо.
- Я відкрию цей замок. - Так?
- Ми розгойдаємося до полички. - Так?
- Візьмемо щось важке. - Так?
Я вб'ємо ним птаха!
- Так! Що? - Так! Чекай.
Ти хочеш убити птаха?
Добре. Тільки вирубаємо його.
- Геніально! - Тоді домовилися.
До роботи.
Вони мають план втечі, але їм знадобиться наша допомога.
Час розгойдувати клітку.
Не дурій.
Так!
Добре. Зараз!
Припини, Азраелю.
Я не можу відкалібрувати машину, якщо ти постійно нявчиш.
Азраелю, послухай. Муркоче, як кошеня.
Ти тільки поглянь. Працює як годинник. Так. Добре.
Лишенько! Знову втеча!
- Ні, Ґарґамелю. - Тихо.
До всіх підійде черга.
Уперед!
Ні!
Так, це зіллячко.
Працює, працює, працює
Я відчуваю. Я відчуваю силу.
Подивися на мою чаклунську гриву.
Та ти що?
Коли закінчу із цими смурфами, буду мати всю силу, про яку мріяв!
Майже всю силу.
Смурфетка.
Смурфетко, яка несподіванка.
Ти вже наплакалася в лісі?
Я пролила достатньо сліз за цими смурфами.
Що це?
Я не буду більше прикидатися, що я не така.
Я прийшла, щоб присягнути тобі на вірність, мій справжній тату.
- Неможливо. - Вона жартує.
Ні, вона такого не зробить.
Навіть якби я тобі вірив, а це не так,
що ти можеш мені запропонувати, чого в мене ще нема?
Маленький масаж, якого я навіть не відчую?
А як щодо решти смурфів?
Ага, вже. Чекай, що?
Подумай про ту силу, яку ти отримаєш, коли я відкрию тобі Селище смурфів.
Подивимося.
Ще сотня смурфів, у десять разів більше сили...
Ні. Якщо один в умі...
Гаразд. Багато буде сили.
А чому ти це робиш?
Мені набридло бути хорошою.
Використай свою силу, щоб перетворити мене знову на лиходійку.
Твоя відданість повернулася до тебе.
То ми домовилися?
Смурфетко, ні!
Тихо, нещасні сині щури. Я думаю.
Добре. Домовилися.
Лиха Смурфетка повертається!
Чекай. Звісно!
Що? Що відбувається?
Ні!
Що ти робиш?
Так! Давай, Смурфетко!
Азраелю, допоможи! Ще сили!
Що будемо робити?
Знаю. Смурфбординг.
Команда смурфів!
Час відплати.
Ні!
Смурфінтина!
Все гаразд. Так!
Я думала, нам кінець.
Гаразд, увага. Слава богу.
- Добре. - Я в порядку!
Вона це зробила!
А де Смурфетка?
Гей.
Смурфетко?
Що сталося?
Ось із чого вона починала.
Ні.
Я мушу щось зробити. Повинно бути заклинання.
Повинно щось бути. Я це знаю.
Де воно? На якій сторінці? Мабуть, тут.
"Алхімія, зникнення, золото зі свинцю". Ні, все не те.
- Татку. - Яке заклинання?
Татку.
У книжці ми на це відповіді не знайдемо.
Заберімо її додому.
Вона завжди вважала, що не є справжнім смурфом.
Але вона була серед нас найсправжнісіньким смурфом.
Чому всі плачуть?
Через Смурфетку.
Вона перетворилась на грудку глини.
Ні, Незграбко, це я. Я тут.
Смурфетко?
Це Смурфетка!
- Тихо, Незграбко. - Нехай собі, Мудрику.
Кожен сумує по-своєму.
- Вона тут! - Бідний брат. Я знаю, як це.
Так!
Смурфетко!
Дужий, і ти туди ж?
Ти жива!
Більше такого зі мною не роби.
Не буду, обіцяю.
Так!
Ти не перестаєш мене дивувати.
А щодо того термінового питання...
Хто така Смурфетка?
Мені не потрібна книга, щоб сказати, що вона...
Правильно.
Смурфетку не можна охарактеризувати одним словом.
Вона багато речей.
Вона цього ще не знає, але вона моя нова найкраща подруга.
Смурфетка - наїзниця зайців.
Вона смілива.
Не така, як я, але досить смілива.
Смурфетка може бути ким захоче.
- Що там усередині? - До побачення!
Скажіть "блакитний сир"!
Блакитний сир!
Я вже майже винищив усіх смурфів, а ти все зіпсував.
Я знав, що слід було взяти собаку з притулку.
Я це не зі злості кажу, розумієш? Я намагаюся бути конструктивним.
Ти ні на що не здатна кицька.
Це жорстоко. Жорстоко. Існує межа, і ти її переступив.
Я просто балакав, а ти переступив межу, і це мене засмутило.
Вимагаю вибачень.
Ти б дізнався це так чи інакше,
але я не твій справжній батько.
Однак тепер це не має значення. Головне - це знищити смурфів.
Що думаєш? Ну я собі трохи думаю.
Та мені подобається спростовувати твої думки.
Азраелю, я буду відвертий. Твої ідеї жахливі.
Я не можу думати при такій музиці.
Хтось може вимкнути музику?
А що це за слова біжать перед моїми очима?
Це все смурфи зробили, щоб відволікти мене
і не дозволити мені їх знищити?
"Мет-художники"? Я навіть не знаю, що це означає.
Це хтось собі вигадав, так?
Мені шкода цього "Мета".
"Дизайнери вигляду"?
Чому ні, розробимо трохи дизайну.
Дизайн злого обличчя, наприклад, бо ви повністю зруйнували мої плани.
Я втрачаю розум, Азраелю?
Кажу востаннє, вимкніть цю музику!
СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ ДЖАНІН "НІНИ" КАЛЛІФОРД, ДРУЖИНИ ПЕЙО,
ОРИГІНАЛЬНОЇ АВТОРКИ СМУРФІВ, ЯКА ПРИДУМАЛА ЇМ СИНІЙ КОЛІР
Переклад субтитрів: Тетяна Дитина