Nu börjar det likna nåt, eller?
Jag tycker det ser helt okej ut här.
Hej.
- Har vi fler öppnare? - Ja, det kan jag fixa.
Erik, hade du tänt marschallerna?
- Malle... - Nämen, hej.
- Åh, vad kul! - Spännande!
Tror du alla kommer? Det vore skitkul om alla kom.
- Hej! - Hej!
- Det finns dricka i baren om du vill. - Vin eller...?
- Du är jättefin. - Jag smäller av. Du med. Verkligen.
Har du sett vilka som är här?
- Lena...måste jag krama om. - Camilla, hej! Åh, vad roligt.
Tja! Det var länge sen.
- Anders! - Niklas!
- Hur är läget? - Jo, det är bra.
- Kul att se dig. - Fredrik S, som du kommer ihåg.
- Åh, vad tjusig du är! Eller hur? - Men, Gud, du fick ju nyss barn.
Kolla här!
- Minna! - Hej.
- Fantastiskt. Är det dags? l kväll? - Nej, om tre veckor ungefär.
Hallå! Ja, kom igen, nu är det fest.
Härligt! Kom fram!
Härligt att se att det är så många som har kommit.
Skål, allihop, hölljag på att säga, men ni får hålla er...
Ja, vi tar en skål direkt.
Det är som sagt 20 år sen vi gick ut nian.
Och när man ser er, så kan man förstå det.
Jag tänkte att vi ska tacka de tre grabbarna som sett till att-
- återträffen blev av och ni vet vilka jag snackar om. Anders, Erik och Ulf!
Tack ska ni ha. Bra initiativ. Bra val av toastmaster. Kul. Skål!
Skål!
Det är inget måste, men det vore kul om några ville säga några ord-
- om dom fantastiska nio åren som vi faktiskt hade ihop.
- Skål! - Skål! Välkomna!
Då kör vi!
(ALLMÄNT SMÅPRAT)
- Hej. - Hej, Anna.
Välkommen. Robban har just hälsat alla välkomna, så det är...
- Tja! - Hej.
- Det är väl typ 20 år sen? - Ja, 20.
- Vi snackade om Robban precis. - Jaha, är han här?
- Ja, han är toastmaster. - Jaha.
- Vill du ha nåt att dricka? - Ja, gärna.
Där är baren. Kolla med han, så fixar han det.
- Kul att du kom. Hej. - Hej.
- Camilla... - Ja, det var inte igår.
- Hur är det med dig, Anna? - Jo, det är bra.
- Skål! - Skål!
(LÅGMÄLT SMÅPRAT)
- Man kan inte vara trött på London. - Efter 15 år så blir man ju det.
- Men det är ingen annan? - Nej, så spännande att träffa alla.
Brukade inte du hänga med Robban?
(ALLMÄNT SMÅPRAT)
(PLING I GLASET)
Tänk att vi har tillbringat nästan hela vår uppväxt tillsammans-
- och att vi träffas här...nu, 20 år senare.
Jag har tänkt mycket på den hierarki som rådde i klassen-
- och hur vi formades av vårtid tillsammans.
Varför vissa av oss blev dom coola och andra...töntarna.
Var det bara tillfälligheter att vi fick de positioner vi fick?
Anledningen till att vi ses idag är att vi var klasskamrater under 9 år.
Jag skulle vilja säga några ord om hur jag upplevde dom åren.
För mig var det en ständig kamp.
Det handlar inte om att skuldbelägga utan om att...
...utan om mitt behov av att säga det jag inte kunde säga då.
Jag var den man skrattade åt, den man knuffade på, inte ville sitta intill.
Den man helst ville slippa se. Jag blev en tönt.
Jag såg mig själv som flera av er såg på mig, alltså helst inte alls.
Vi levde i en tid, när attityden var att mobbning inte var så farligt.
"Dom är ju bara barn."
Men vi var inte bara barn för varann.
Jag vill inte klandra er. Ytterst var det såklart lärarna-
- eller möjligtvis våra föräldrar som hade ansvaret.
Men jag tror också, att jag hjälpte till genom att inte ge upp-
- genom att fortsätta vilja vara med.
Samtidigt förstod jag ju... allteftersom...att jag var fel.
Jag ville precis som de flesta av er också slippa Anna Odell.
Nio år tillsammans är en lång tid.
Men idag är vi vuxna och då var vi trots allt bara barn.
Idag känner jag att jag har blivit människa igen.
Tack, Anna.
Som sagt, då var vi ju bara barn, men nu är vi vuxna.
Och...det är ju jätteskönt.
Tack för inlägget från den stora konstnären. Skål!
Skål!
Botten opp, för dom som behöver.
Vin, vin, vin!
(ALLMÄNT SMÅPRAT)
Hon gick nu. Hon gick.
- Hej, hur är det? - Det är bra.
Gud, jag är helt chockad, faktiskt. Jag har inte fattat...
Jag kände bara att jag ville säga det jag inte kunde säga då.
Ja, men jag tycker det är jättebra. Ja, men på riktigt. Ärligt.
Det är så lätt att det bara blir: "Åh, det var så roligt."
Jag minns att det var framför allt lärarna, de var ju så jäkla...
Ja, men sådär...jobbiga med dig. Var dom inte? Mattsson och...
Jag vet inte, jag minns mest att... hur...speciellt killarna...
Ja...
- Anders har inte ens hälsat på mig. - Har han inte?
Hej, Anna! Du är precis som jag minns dig, lite speciell sådär.
Kanske inte sånt man snackar om när man håller tal. Vad säger du, Minna?
Jag sa precis att det var lite... Jag tycker det var fint.
Vad menade du med konstprojektet? Det där med självmordsgrejen...
Du tog ju resurser från folk som hade behövt hjälp på riktigt.
- Är det nån av er som har en tampong? - Nej, inte jag.
Du kom i helt rätt läge.
- Det är...Ulf? - Ja, han har blivit så jävla gammal.
Det finns varm mat. Slå dig ner, så får du käk.
- Suveränt. - Tjena. - Tjenare.
- Hej! - Minna...
Vad fin du är. Jag har saknat dig.
- Tjena, tjena. - Nu ska det bli gott med käk.
Jag ska inte bli långrandig, utan...
Ja, nu är det dags för en av våra fantastiska värdar att hålla ett tal.
Jag lämnar med varm hand över till Anders.
Sammanhållningen, det är väl det jag känner är grundbulten i våran klass.
Vi sitter här allihopa efter alla dessa år.
Det finns saker vi gjorde som kanske samlade ihop gänget mer än andra.
Som t ex Sörmlandsledensvandringen med tält och hela baletten.
Jag menar, vadå...fyra, fem stycken nya par hade vi efter den där helgen.
Fint, hålla handen. Det var i sexan. Folk hade gjort slut veckan efter.
På kvällen satt vi kring lägerleden nere vid sjön.
Robban, du skulle visa för alla där runt elden-
- hur man täljde med en kniv... emot sig!
- Det går! - Det går, det går några gånger.
- Men det gör jävligt ont. - Ja, det gjorde ju jävligt ont.
För...jag vet inte... Du skar dig ganska svårt i tummen.
Det blödde och blödde och du bara skrattade.
Just det jag gillar med dig, Robban. Vad som än händer, så skrattar du.
Hur jävla illa smällarna än tar, så fan, upp igen...kämpa med ett leende.
Det är det jag gillar med dig, Robban. - Skål för toastmastern!
Rikard! Allas vår Rikard fick ju...
Han försökte ju i nian bryta ny mark på genusfronten genom att kräva-
- att få bli, i alla fall få ställa upp i valet till skolans Lucia.
- Det var ren feminism från min sida. - Absolut.
Du hävdade att du hade allt som krävdes, skrev på svarta tavlan:
"Långt hår, snygg. Rikard = Lucia."
Det stämmer. Jag tackar för ert stöd.
Det finns så väldigt många minnen från den härtiden och...
Jag vill avsluta med att säga att det var en enkel och oskyldig tid.
När man är som mest uppe i familjerusch och karriär, så...
...är det den härtiden som jag ofta tänkertillbaka på.
Och är det nåt jag verkligen önskar mina egna barn, så är det just-
- den här upplevelsen av att få vara en del av den här sammanhållningen-
- och gemenskapen som vi hade i våran klass. Skål, och tack ska ni ha.
- Skål! - Rätt i hjärtat!
- Nu förtsätter festen. - Ja!
- Tack. - Bra, bra.
Anders!
Anders, jag tror att vi har lite olika minnen av vår fina gemenskap.
Jag tror att vi har lite olika minnen av vår fina gemenskap.
Jag kan inte minnas att du en enda gång under skoltiden på något sätt-
- bekräftade min existens.
Trots att du är värd för festen, har du varken hälsat ellertittat på mig.
Du tycker det är jobbigt nu när jag talartill dig, va? Är det inte så?
Du tycker det är lite jobbigt nu. Eller hur?
Men för helvete, Anna, det är fest. Det stod på inbjudan. En fest!
- Festligt. Jag måste fan få säga... - Det är ingen klassterapi, det här.
Jag minns vår fina gemenskap när vi vandrade Sörmlandsleden.
Hur ni killar, speciellt Niklas, Ulf, Erik, David och Rikard-
- hade jobbat på jävligt bra i några dar, på att försöka få mig att, ja...
Rikard var ju kär i mig och ville ha chans på mig. Och dum som jag är-
- för jag vill ju vara med. Jag ville ju få vara en del av den här klassen.
"Ja, men det kanske är så. Ja, jo, han kanske ändå är kär i mig. Ja."
Sen stod vi där på kvällen...på en klippa. Niklas avslöjade ert skämt.
"Hur kunde du vara så jävla dum och tro att Rikard var kär i dig?"
Och jag försökte ju vara lite cool. "Så klart att jag inte trodde det."
Ville skoja till det hela: "Är det roligt eller...är det roligt, Ulf?"
För det var din vanliga, som du körde jämt och ständigt som jag hade tagit.
Eller vad gjorde dig så förbannad, när jag sa det, att du behövde...
- Kommer du ihåg det? Vad du gjorde? - Nej, vad gjorde jag?
Du gav mig en hård spark mellan benen och det tyckte ni andra var så kul.
Kommer ni ihåg det? Jag tror vi har lite olika bild-
- eller olika syn på gemenskap, du och jag, Anders.
- Nu vet vi det, Anna. - Ja, och Erik. - Erik!
Kommer du ihåg högstadiet? Vad du brukade säga till mig?
- Kommer du ihåg det? - Nej.
"Om jag såg ut som du, så skulle jag ta livet av mig."
"Gå hem och gör det, så vi slipper se dig? Det skulle vara så jävla skönt."
Enda anledningen till att jag inte gjorde det, vet ni vad det var?
Jag var rädd man skulle äcklas än mer över min döda kropp, utan allt smink.
- Kanske fel forum att gegga runt i... - Vilket forum är rätt?
- Ska vi prata positiva minnen? - Du kan ta kontakt med dom efteråt.
Ni tjejer, minns ni? Bara få tjejer. Sex platser i matsalen vid alla bord.
Hade jag turen att komma fram, innan alla satt sig, så var platsen passad.
Jag kom först. Ska inte jag också få vara med?
- Det är flera år sen. - Kan jag få prata färdigt?!
Satte jag mig ändå var jag så taskig. Skulle Camilla behöva sitta själv?
Om jag inte flyttade på mig, då bytte ni bord.
- Anna, det här är ju passé. - För du skulle slippa sitta ensam.
- Vi var barn då, Anna! - Ja, vi var ju bara barn.
- Ja, det var vi. - Vi var väl för fan barn, allihopa.
Minns ni vad som hände när nån var sjuk? När det fanns plats?
Då satt det en hemlig kompis där.
Vissa dagar orkade jag inte, utan gick och satte mig nån annanstans.
Men man syns ju så mycket mer, när man sitter själv.
Du får förlåta oss. Vi kan dansa sen, prata lite. Men kan vi festa nu?
Jag minns att du... - Minns ni det? Fan, det är ju bara du som minns det.
Du frågade chans på mig, när du kom ny. Men du lärde väl sen av de andra.
Att det inte var så jäkla kul, inte rätt, att vara med Anna Odell.
Så cool var du, eller hur?
Vet ni att Rikard... Rikard och jag var ihop under en helg. Vet ni det?
Grattis!
Jag trodde till och med du ville ha sex. "Ja, vi kan ha det på låtsas."
- Vi gick i tvåan. - Det räcker, Anna!
- Prata om det här nån annanstans. - Jobbigt.
Vadå "prata"? Förlåt mig, kan jag bara få prata färdigt. Förlåt.
- Om du mår bättre av det, så... - Bättre? Det handlar inte om terapi.
Det handlar om att jag vill säga hur det känts.
Fick ju aldrig en syl i vädret då. Ni skrattade bara. Har ni glömt det?
Varför kom du hit om du är så arg? Det är ju fritt val att gå på fest.
- Vi har kommit, för vi ville komma. - Själviskt också, vi försöker ha kul.
Du kan ringa dom du tycker illa om och så kan ni ta en fika.
- Det vill ni ju säkert gärna göra. - Jag träffar dig jättegärna sen.
Vi kanske kan bli tillsammans?
Vad fan är det här?
Minns ni hemlistjejer? Cecilia och Lena...som en jävla person.
- Vi var ju kompisar. Inget konstigt! - Men om nån var sjuk, då dög det.
Då kunde man få vara med. Då hade vi roligt.
Hur gick det med ert kompiskontrakt? På livstid! Minns ni det?
Hur gick det med det? Hur går det med män och barn, erat livstidskontrakt?
- Snacka med oss därute i stället. - Jag kan väl få prata färdigt?
Jag vet vad du pratar om och har mått skitdåligt. Jag fattar vad du menar.
Mera vin, tack.
(ALLMÄNT SMÅPRAT)
Minns du hur jag fick höra av dig att jag förpestade eran skoltid-
- genom att vara där och borde gå hem. Att det förstörde för er. Minns du?
Jag kan bara säga att jag är ledsen, Anna. Eller vad vill du höra?
- Visst. - Men är inte det bra?
- Jag har också burit det här med mig. - Du har mått dåligt?
- Ja, över det jag har gjort. - Stackars dig.
- Men kan du inte ta det, då? - Jag vet inte vad jag ska säga.
Nu är det fest!
- Erik, du behövs därinne. - Ja!
- Ni får väl snacka färdigt sen. - Nu ska vi ut och röka.
- Har du cigg, Rikard? - Jajamän.
Minna, du och jag ska prata gamla minnen. Kom nu.
Jag kommer sen.
Han är så jäkla full, Rikard.
- Konstnären... - Skönt hon tagit bort sminket.
Nu är hon ju snygg. Lite konstig, men snygg. Rolig.
- Snygg, det vete fan, men... - Hon ser helt okej ut.
Minna, jag har alltid älskat dig. Du var så jävla fin.
Om det inte varit för det där, så... Hade nästan hoppats du var frånskild.
Men vad fan? Vad är liksom...vad är anledningen? Varför gör man så här?
Varför så medvetet vilja förstöra stämningen efter det tal Anders höll?
Jag tycker att det är fan... Jävla idiot, alltså.
- Jag kommer alltid minnas denna fest. - Det kommer jag också göra.
Kommer ni ihåg Sörmlandsleden när... Som hon berättade om därinne.
Att jag övertygade henne om att jag var kär i henne. Kan göra det igen.
Jag gör det igen, det är kul. Roligt. Jo, men jag gör det en gång till.
- Gör det, då. - 100 spänn. Hon kommertro på allt.
Vi hade skitkul ihop. Men ibland var det jättesvårt, när du inte sa nåt.
Det var inte så enkelt.
Däremot måste jag säga, att det är modigt av dig att våga ta upp det.
- Så blir festen lugn också. - Skulle jag sätta emot 100 spänn.
Jag gör henne på gott humör. Jag lovar, hon kommer inte...
Hon kommer vara som en liten kattunge i mina händer. - Som du var i skolan.
Varje gång jag tog på dig, spann du som en katt. Jag skojar, överdriver.
- Åh, jag fryser. - Jag fryser inte.
- Du, lycka till! - Ingen fara. Hon har inte en chans.
- Här sitter ni och längtar efter mig. - Rikard...
Jag måste värma mig, sitta ner. - Känn, Anna, jag måste värma mig.
- Lägg av. Du är för full. - Nej, jag har druckit äppeljuice.
- Ja, visst, äppeljuice. - Köp en drink till mig och Anna.
Vi behöver prata lite.
Du...jag...känns det bra?
- Tycker du att det känns bra? - Ja.
- Du tycker jag är lite galen, va? - Nej, jag gillar dig, Anna.
Jag har alltid gillat dig. Alltid. Ja, men det är säkert.
Anna, minns du Sörmlandsleden? Du berättade om Sörmlandsleden.
Det är okej. Jag har alltid... Det är ingen fara.
Jag var kär i dig, Anna. Jag var det, men jag vågade inte stå för det.
Du är ju vacker. Kolla nu, alla här vill kasta ut dig, blir sura på dig.
Men jag tyckte det var bra gjort. Jävligt bra gjort, starkt gjort.
- Du tycker det är kul, eller hur? - Det är roligt, ja.
Men det händer ju nånting. Du sertill att det händer nånting.
Jag tyckte du reagerade, tyckte... Var det inte terapi du snackade om?
- Det är ju som terapi. - Har du gått i terapi?
- En gång med... Jag har ju två barn. - Med barnen?
Ja, det var lite struligt. Det är bra med terapi.
Jag har alltid gillat dig. Följ med upp på taket.
Så kan vi titta på stjärnorna. Skulle du vilja det?
- Han är så jäkla smooth. - Rikard. - Han har alltid varit det, eller hur?
Vi festar ikväll. Vi kan dansa, vara lite galna.
Vi ska vara galnare än alla jävla idioter därinne.
Ska vi inte göra det? Du och jag.
Jag är på din sida. Kan vi inte göra det? Dansa lite.
Nu är det party, party, party.
- Fotomodellen, fem Jägermeisters. - En äppeljuice också.
- Virgin Bourbon till Minna. - Minna, nu är det fest!
Alla är glada nu. Så... Sådär, sådär, sådär...
Skål för gamla goda tider! Skål för gamla goda tider!
Skål!
Minna, fan vad jag har saknat dig. Jag har saknat dig så jävla mycket.
Minna! Minna, kom!
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
Berätta! Var det inte ni två? Det här med branden, eller vad var det?
Du är skyldig mig 100 spänn. Du är skyldig mig 100 spänn!
- Ja, men säg, vad gjorde du, då? - Som Sörmlandsleden, hon går på allt.
Men var gjorde ni...? Var det på kemilektionen?
Jag kommer fan inte ihåg. Jag var så jävla nervös.
Fan, vad roligt. Den här killen ska ha häxblandning.
Häll upp två drinkar. Lite av varje. Gör det.
(ALLMÄNT SMÅPRAT)
- Störde jag, eller? - Nej, inte alls!
Jag vet inte hur jag ska tolka dig. Jag tycker vi hade jäkligt kul...
- ...när vi var små. - Ja, vi hade jätteroligt!
Vi brukade gå påskkärringar ihop. Du var duktig på att rita påskkort.
Ja, men jag vet ju att Rikard kallade mig för "Noggranna".
Men egentligen var det ju du som var så jävla noggrann.
Jag ritade, för jag var bra på det. Du fyllde i och gjorde det perfekt.
Jag var jättenoga. Var så glad, för dom var så fina.
Jag suddade lite, så det blev jämnt. Folk blev ju skitglada för korten.
Men varför var det så viktigt att vara bara två? Hur blev det...
- Fast vi var ju alla också. - Det var väl om nån av er var sjuk.
Vi var väl i en så där bästisålder. Jag kommer inte ihåg så jättemycket.
När du och jag var kunde vi leka. När Cecilia kom så gällde kompiskontrakt.
Var det inte så? Att du tyckte det var okej att jag var med.
Jo, men du var ju med oss också. Varför ska du älta runt det där.
Jag bara kände att det känns som att du är lite försiktig, lite mesig.
- Jag tycker att du är lite mesig. - Varför vill du prata om det här nu?
- Det är fest och kul att träffa alla. - Ja, men när ska man prata?
Vi har inte träffats på 20 år. Vem vill träffas, för att prata annars?
- Du träffar inte mig om jag ringer. - Jodå. Men du har ju inte ringt.
- Du och Cecilia, brukar ni umgås? - Ja, det gör vi.
Egentligen var det ju ni som... Ni var ju töntar, eller hur?
Ni var väl inte populära? Ni var ju bara mes, mes, mes.
Jag kommer inte ihåg. Jag och Cecilia var ju med dig.
- Varför bryter du ut mot mig såhär? - Jag bryter inte ut. Vi hade ju kul.
- Ja, men varför hacka på mig för det? - Vill ju bara höra hur du såg på det.
Nämen, vad har hänt med dig? Vad är det?
Vad är det som har hänt?
Anna, du får fan inse att det räcker. Vad fan håller du på med?
Jag ville bara prata med Lena. - Lena, Lena...
Lena!
- Kan jag få prata med Lena, eller? - Sätt på dig jackan och gå hem.
Ska jag gå hem? - Lena, jag vill ju bara... Kan jag inte bara få fråga?
Anna, kan du visa lite respekt nu? För killarna som fixat festen.
- Ge dig. - Är jag besmittad på nåt sätt, eller?
- Lena... - Hon vill inte prata med dig.
- Det räcker nu. - Håll henne ifrån Lena, bara.
- Förstår du inte vad vi säger? - Jag vill höra hur du upplevde saken.
Sluta ta i mig! - Lena! Lena, jag vill bara prata med dig.
Hon vill inte prata med dig om dina problem. Det är dags att lägga ned.
Vem har problem? Ni har ju problem. - Passar det att prata med mig nu?
- Kan du gå härifrån? - Du ska gå härifrån. Hör du det?
Om det aldrig passat att prata med mig innan, varför lägger du dig i?
Hon vill inte prata med dig, Anna! Gå härifrån!
Ta det lugnt.
Ta det lugnt. Ta det lugnt.
Ta det lugnt, okej?
Jag fattar inte såna där...
Det är lugnt.
Kan du sånt, eller?
- Hon är galen. - Vi måste få ut henne härifrån.
Du ser ögonen. Hon är sjuk i huvudet. Hon är ju sjuk.
Vad sa du för nåt? Jag trodde du ville prata med mig.
- Du mår inte bra, Anna. - Inte? Hur ska jag bete mig?
Du säger jag är så jävla ful att jag borde ta livet av mig.
- Hur fan ska jag klara mig då? - Du är ju inte klok!
(ALLA SKRIKER I MUN PÅ VARANDRA)
- Anna, lugna ner dig. - Kom igen nu.
- Förlåt, förlåt, förlåt. - Gå härifrån nu.
Jag kan göra det själv. Rör mig inte. Låt mig gå själv.
Jag vill fan inte ha era jävla händer på mig.
- Kan någon hämta Annas jacka? - Ring efter en taxi!
Ja, jag ska gå. Kan du akta på dig? Jag går inte, när du glor på mig.
- Backa! Backa, killar! - Gör det, då.
Jag vill göra det själv. Inte bli utkörd av er, jävla idioter.
Rör mig inte. Jag ska gå.
- Jag ska göra det. - Nu kan du gå ut och hämta din jacka.
(ALLA SKRIKER I MUN PÅ VARANDRA)
Men vad fan?
Släpp mig!
Öppna dörren, då!
(DET BLIR PLÖTSLIGT HELT TYST, INGA REPLIKER HÖRS)
(MAN HÖR INTE VAD HON SÄGER)
- Vilken jävla dåre. - Antingen så...
- Kan vi få lite musik, va? Okej. - Åh...
Jag är ledsen. Vi skulle alltså inte ha bjudit alla på den här festen.
- Det var väldigt tråkigt. - Det är konst.
(TELEFON RINGER UPPREPADE GÅNGER)
-Hej, det är Louise. -Ja, hej, det är Anna Odell.
-Hej, Anna. Hur är det med dig? -Jo, det är bra.
-Jag arbetar med en långfilm. -Vad roligt. En spelfilm, eller?
Ja, den handlar om en klassåterträff. Anledningen till att jag ringer dig-
-det är att jag gärna skulle vilja visa den för er i klassen.
Jaha.
(TELEFONSIGNAL)
-Henrik. -Hej, det är Anna Odell.
-Är det Henrik från Enskede skola? -Japp.
-Ja, hej. -Hej.
-Det var länge sen vi... -Ja, det var det. Tiden går.
Ja, den gör det. Det är så att jag gjort en film om en klassåterträff.
Jag undrar om du kan tänka dig att se filmen-
-tillsammans med Christopher, om han också vill.
-Ja. Ja, absolut. -Ja, vad fint.
(TELEFONSIGNAL)
-Christopher. -Hej, det är Anna Odell.
-Hej. -Hej.
-Jag pratade med Henrik igår och... -Ja, jag vet.
-Han ringde dig kanske? -Ja, vi har pratat.
Okej. Jag undrarom du kan tänka dig att träffas tillsammans med honom.
Ja, vad går det ut på, liksom?
Jag skulle vilja visa er filmen och se vad ni tänker.
Jaha.
Men om du nu har gjort filmen... Varför vill du då träffas först nu?
- Och inte Innan, när allt påbörjades? -Ja, alltså det är för att...
Hur kommer det sig att du inte kom på klassåterträffen? Det hade varit...
Jag visste inte att det var nån återträff.
-Vadå "visste inte"? -Nej, jag fick reda på det efteråt.
-Vadå? Blev du inte bjuden? -Nej, jag fick ingen inbjudan.
Jag hjälper ju självklart gärna till. Är bara väldigt nöjd med mitt liv.
Jag vill inte att det ska förändras på grund av en sån här grej, men...
Det har ju varit så upphaussat förut med ditt tidigare projekt och...
För mig skulle det betyda jättemycket.
(TELEFONSIGNAL)
-Henrik. -Hej, det är Anna Odell.
Jag tänkte bara säga att Kristoffer sagt ja till att träffas.
Tack för erbjudandet, men jag säger nej till det här.
-Varför det? -Bara nej tack och avsluta det där.
-Men vad har fått dig att ändra dig? -Det vill jag inte gå in på.
- Okej. -Jag har tänkt sen vi pratade sist.
Jag har kommit fram till att det blir ett nej tack.
-Hej. -Ja, hej då.
Ojdå. Vad hoppas du ska hända nu då med mötet med Christopher?
Jag har ingen önskan om hur det ska vara. Bara viktigt att mötet blir av.
Alltså, du...
Jag skulle inte söka upp personerna om det var bara för min egen del.
Jag gör det som ett projekt och det får mig att...
...söka upp dom, men det är klart att jag som alla andra har tänkt att...
...man vill på nåt sätt säga att det här har gjort mig ledsen, sårat mig.
Men jag skulle aldrig göra det. Vi gör ju inte sånt.
Men jag vill liksom ta reda på, vad det är som händer när man gör det?
Ja, men när man gör det man annars inte gör.
- Varsågod. - Tack.
Oj! Nej, men jag fixar.
- Ursäkta, jag hällde på lite mycket. - Det är lugnt, sånt som händer.
Så...
Jag torkar av.
- Men ta en macka om du vill. - Tack, tack.
- Mmm... - Ja, vad bra.
Jo...
Vad fint att det blev av.
Jag minns inte så mycket av våran klass, av det som hände.
Jag hade mycket i mitt liv utanför, var fokuserad på min sport, idrotten.
Hade mina kompisar utanför och...
Jag upplevde aldrig att skolan var ett problem för mig.
Jag tyckte det var en bra klass, liksom. Jag trivdes i klassen.
Sen är jag också intresserad av... Jag har en bild av hur jag var och...
Det vore intressant att höra vad du...
- ...har för bild av mig. - Mmm, jag kommer till det.
Men jag tänkte först att jag kan visa den här filmen nu, för där är jag...
l den här filmen är jag bjuden, så det är lite så här "tänk om..."
Vad hade hänt om jag hade kommit. Var det det här man ville undvika?
- Ska vi kolla på den nu? - Ja, så kan vi förtsätta snacka sen.
Jag ska bara släcka också.
-Har vi fleröppnare? -Ja, det kan jag fixa.
Erik, hade du tänt marschallerna?
-Malle... -Nämen, hej!
-Åh, vad kul! -Spännande!
...så är det den härtiden som jag ofta tänkertillbaka på.
Och är det något jag verkligen önskar mina egna barn, så är det just-
-den här upplevelsen av att få vara en del av den här sammanhållningen-
-och gemenskapen som vi hade i våran klass. Skål, och tack ska ni ha.
-Skål! -Anders!
Anders, jag tror att vi har lite olika minnen av vår fina gemenskap.
Jag tror att vi har lite olika minnen av vår fina gemenskap.
Jag kan inte minnas att du en enda gång under skoltiden på något sätt-
-bekräftade min existens.
Trots att du är värd för festen, har du varken hälsat eller tittat på mig.
Passar det att prata med mig nu? Kan du gå härifrån?
-Du ska gå härifrån. -Det räcker nu.
Lena, vill du prata med henne? - Hon vill inte prata med dig. Gå!
Jag ska bara tända.
Ja, det var ju... Det var spännande att se.
Alltså i verkligheten skulle jag inte ha gått så långt, men...
Nej, jag fattar. Det blir liksom... Det är konstnärliga val, antar jag.
Ja, eller jag ser det väl mer som en.:.
Jag tänkte att om man valt att inte bjuda mig, vad ville man undvika?
Då går jag så långt som... Jag vill på nåt sätt gå över allas gränser.
Men hur är din syn på mig?
Min uppfattning var ju...
Jag upplevde dig och Henrik som att ni var liksom högst upp i hierarkin.
Och...
Ja, men på ett sätt kan man väl säga att...
Eller jag upplevde er som dom värsta killarna.
Jag fattar ju om det känns orättvist.
Men du hade genom alla år en så hög ställning och ignorerade mig totalt.
Intressant är att jag inte alls har bilden att jag varit taskig mot dig.
- Du säger jag var en av de värsta. - Det är det jag menar att...
- Jag kan förstå att Henrik... - Är det nån man kan säga mobbade...
...så är det ju han som både slogs och skrek och jävlades.
Medans du var ju den schyssta killen, men la armen om dom som...mobbade.
Alltså, inte för att lägga skulden tillbaka på dig, utan på situationen.
Du var i din situation och jag var i min situation.
Jag skulle nog inte reflektera... över om någon ignorerade mig.
Som jag upplevde det var jag jävligt mobbad genom hela skoltiden.
Det här är väl första gången som vi pratar med varann, alltså vi...
- Ja. - Eller hur?
Ja, kanske.
Men kände han igen sig, Christopher, när ni tittade på filmen?
Det verkade inte så. Han frågade inte vem han var.
- Eller så vågade han inte fråga. - Säga vadå? "Vem av asen är jag?"
- Eller så såg han vem han var. - Jag är väl lika knäpp...
- Ja, du är galnast. - Ja.
- Tyckte ingen det var roligt? - Jo.
Han, killen, tyckte det var kul. Han...Peter.
- Vem var han i filmen? - Jag kan visa.
- Nån tjej blev ju glad när du ringde. - Kristina. Hon och Peter var nyfikna.
Det kändes bra när jag ringde. Peter, det är han där.
- Hur många har du nått hittills? - Ja, det är väl... Vad kan det vara?
Typ åtta. Sju, åtta, hittills.
(DET KNACKAR PÅ DÖRREN)
Det är Anders som kommer.
- Hallå! - Tja! Hej!
- Vad roligt att se dig. - Detsamma.
- Hur mår du? - Det är bra.
- Jaha, du är också här. - Hjälper Anna med manus, dramaturgi.
- Hur långt har ni kommit? - Vi har börjat söka upp dom riktiga.
- Går trögt. De kommer inte på mötena. - Säger först ja, men blir sen sjuka.
Har du träffat min rollkaraktär? Spännande. Hur var det?
- Det var jättebra måste jag säga. - Fick han se nåt från filmen?
- Ja. - Jag skulle vilja höra mer, men...
- Vill du ha en kaffe? - Nej, det är bra.
Jag måste dra, ska bara hämta min kavaj. Glömde den sist.
- Vi ses. - Hej, hej.
Du vet, Anna, idag så är du här uppe.
På ett sätt kanske. Men det är väldigt dubbelt, alltså.
Jag tror att alla dom här, dom ser nog mig fortfarande som...
- ...den här tönten också. - Det tror inte jag.
Du gör film om er historia, är medial person sen ditt förra konstprojekt.
Klart dom inte tycker du är därnere. Nog bara din känsla som dröjer kvar.
-Det är inte som nån dokumentär då? - Nej, det är en spelfilm rakt igenom.
Oj, vad kul! Vad spännande det låter.
Ja, absolut. Vi kan absolut träffas och jag ställer upp på det.
Kan inte du ta kontakt med Sanna och sen kan vi kolla och höras efter det.
(TELEFONSIGNAL)
-Hallå, det är Sanna. - Hej, det är Anna Odell.
-Nämen, hej. - Hej, hur är läget?
-Jo, bra. Du själv? - Jo, det är bra.
Jag har precis pratat med Linda och...
Jag är ute och går med en kompis nu och kan inte riktigt prata, tyvärr.
- Okej, jaha. -Ring mig om några timmar.
(TELEFONSIGNAL)
Hej, detta är Sannas telefonsvarare. Lämna ett meddelande efter pipet.
- Vad jobbigt det är. - Ja.
Gud, jag var tvungen att åka hem och duscha.
- Innan du gick hit? - Ja. Gud...
- Tror du man vågarta en macka där? - Ja, jag vet inte.
- Vad är det på? - Olika, skinka...
- Tror du man kan äta dom här? - Tänk om det skulle vara nåt gift på.
- Varsågod. - Tack.
Jag kommer ihåg att det var... att din mamma kom ibland.
Vi hade möten. Med skolsyster och så...
- Just det. Vi tjejer, va? - Ja.
- Vad var det för möten? - Vet inte.
Jag minns att vi pratade och så nån känsla av att vi hade gjort nånting.
Men man visste inte vad man gjort. Det är i alla fall min upplevelse.
- Men vad handlade mötena om, då? - Det var mycket om att vi var tre.
Du menar att ni inte ville vara tre? Eller vad menar du?
Jag minns att det var mycket prat om att det inte gick att vara tre.
Fast jag kan inte komma ihåg att det kändes så.
Vi lekte ju alla tre, men ibland kanske du gjorde dig ensam också.
Ibland hade jag en känsla av att det var lite svårt att...
- Man visste inte hur man skulle vara. - Visste inte om du ville vara med.
Jag har tänkt mycket på den hierarki som rådde i klassen-
-och hur vi formades av vårtid tillsammans.
För mig var det en ständig kamp. Det handlar inte om att skuldbelägga-
-utan om mitt behov av att säga det jag inte kunde säga då.
Cecilia och Lena som en jävla person. Minns ni det?
Vi var ju kompisar. Inget konstigt!
Men om nån var sjuk, då dög det. Då kunde man få vara med, ha roligt.
Hur gick det med ert kompiskontrakt? På livstid! Minns ni det?
Hur gick det med det? Hurgår det med män och barn, erat livstidskontrakt?
- Varför har hon gjort det här? - Jättekonstigt. Vem tror du jag är?
- Jag vet inte. Jag tror jag är hon. - Jag trodde det var jag.
- Men vad vill hon? - Man kan ju inte efterkonstruera nåt.
Alltså, det är ju tiden. Vi var ju barn, liksom. Vad ska man säga?
Det är ju en sjukt känslosam film.
- Jag var inte alls sugen på träffen. - Jag ville inte ens gå.
- Hur var det, då? - Jag var bland dom första som gick.
Tyckte inte det var speciellt... Du missade inget. Faktiskt inte.
Jag visste faktiskt inte varför jag skulle gå dit överhuvudtaget.
Nu har jag ju pratat med väldigt många från klassen-
- och jag har ju fått höra att du var med och bjöd in.
Jag? Nej. Verkligen inte. Vad konstigt att dom säger det.
Det är absolut inte sant. Det är inte sant. Nej, nej.
Vi pratade och jag hade nån kontakt på Facebook, tror jag det var.
Men jag har inte varit med och bjudit in, verkligen inte.
- Jag vet inte. Det är vad folk sagt. - Konstigt, för det är då inte sant.
Det kan låta som att jag vill anklaga men jag är snarare nyfiken.
När jag ringer första gången svarar folk, och sen när jag ringer igen-
- så får jag inget svar.
- Vad tror ni att det beror på? - Jag kan bara prata för mig själv.
Jag orkar inte prata i telefon på kvällarna.
Det gäller alla, inte bara när du ringer. Ta det inte personligt.
Jag brukar inte svara om jag inte känner igen...
Jag kände inte igen ditt nummer. Då svarar inte jag.
Jag förstår om Louise känner sig lite skraj för det som varit gentemot dig-
- att det känns lite läskigt att...behöva träffa dig eller så.
Vad tänker du göra? Men jag vet inte. Jag kan bara prata för mig själv.
Men om jag ska försöka gissa, skulle det kunna vara nåt sånt, eller?
- Ja... - Vad heter det...
Jag vill bara säga att jag pratade med Linda, innan jag kom hit.
På telefonen. Så jag vet ju lite. Jag vill bara säga att om du säger-
- att jag varit taskig eller så, då lägger jag mig platt.
Jag vet att jag kunde vara en riktig retsticka då för länge sen.
Så säger du att jag varit taskig lägger jag mig platt.
Du var inte med på senaste klass- återträffen. Var det medvetet?
Nej, jag fick ingen inbjudan.
- Jo. - Nej.
- Jo, det fick du. - Nej, jag fick inte det.
- Klart jag inte hittar på. - Är det sant?
Vilka ordnade eller skickade, fixade med inbjudningarna?
Det var ju vi som... jag som...ordnade allting.
Jag var med... Jag, Louise och Linda sågs först.
Sen tog alla kontakt med dom som dom hade kontakt med.
Linda sa att hon inte hade varit med och ordnat festen.
Jättekonstigt! Jag minns faktiskt inte exakt hur det var nu, men...
Det var kanske Louise som skulle ta kontakt med dig.
Jag hörde att hon fått tag i dig, men du hade sagt att du hade för mycket-
- för det var ju precis när det var som mest i media och sådär.
Jaha, för att hon... Jag har inte pratat med henne.
Men jag tror inte... Det kan ha varit så, jag kan ju inte tala för Louise.
Nej. Henrik sa ju "ja" först till att komma hit, och sen hoppade han av.
- Vad tror du det är som gör... - Jag vet inte.
Henrik är ju liksom... Han kom förbi stället jag jobbar på.
Och så säger han till mig: "Tjena, din lilla fitta."
Som en öppningsfras, liksom, och då kände jag att "nej, fan, det där..."
-Vad hon såg ut. -Lite konstig, men snygg. Rolig.
-Snygg, det vete fan, men... -Jag tycker det är... Jävla idiot!
- Vem är det som är jag, då? - Det är han. Niklas. Han där.
...övertygade henne om att jag var kär i henne. Kan göra det igen.
Alltså, har det hänt eller? Att nån lurat i dig att nån var kär i dig.
Flera gånger, både på mellanstadiet och högstadiet.
- Är det sant? - Mmm.
- Gjorde jag också det? - Ja, du var också med.
Ja, det är ju tragiskt. Det är...det är verkligen...
Ja, jag fattar inte det. Det är...
(MOBILEN RINGER)
- Hej, det är Anna. -Hej Anna, det är Christopher.
-Stör jag? - Nej, det är ingen fara.
Jag kände att vi inte blev riktigt färdiga sist.
Så jag undrarom du har lust att snacka över en fika, bara?
Ja, absolut.
Det blir 38, tack.
- Hej. - Hej.
Bra att du kunde komma. Jag är glad för det. Jag kände sist att ...
Dan efter så blev jag... Jag fick bara en dålig känsla.
Det kom som en chock för mig, att du hade den bilden som du har.
Det respekterar jag, även om jag inte känner igen mig i den.
Men du...
Först blev jag ledsen för din skull. Sen blev jag ärligt talat förbannad.
För det är verkligen inte så att jag upplever mig själv som mobbare.
Nej, det gör ju inte jag heller.
Men du upplever ju mig som en av de värsta. Det var ju det du sa.
Objektivt sätt så har du inte varit värre än nån annan. Det är att jag...
Som jag sa...att du inte gjorde nåt och totalt ignorerade, liksom.
Och med den höga ställningen som du hade genom alla nio år...alltid...
Högst upp i hierarkin, så tog det hårt att du på nåt sätt...
Du tittade inte... Jag tyckte om när vi sågs sist. Det kändes bra.
Vi möttes som två vuxna schyssta...
Du säger att jag var värst men inte gjorde nåt. Jag får inte ihop det.
Framför allt om det här blir en film som ska visas officiellt...
Jag är uppfostrad att vara schysst. Det är jätteviktigt i vår familj.
Så det känns som ett misslyckande att du har den bilden av mig som person.
Jag är ju dessutom en helt annan idag än vad jag var då.
Jag tycker bara det är synd om jag målades ut som nån...mobbare, liksom.
(TELEFONSIGNAL)
Hej, det är Linus.
Hej, Anna heter jag. Är din mamma hemma?
Nej.
Nähä. Vet du när hon kommer hem?
Nej.
Okej, vet du om hon kommer hem ikväll eller imorgon?
(Mamma, kan du prata? Jag vill inte prata mer.)
-Ja, hallå? -Hej, det är Anna.
Hej, Anna.
Jag undrarom tiden vi preliminär- bokade fortfarande fungerar för dig?
Jag kan inte säga det på rak arm för jag har kalendern på jobbet.
Så om jag kan få återkomma till dig? Bra. Hej.
- Oj, oj, oj. - Ja...
Men varför säger hon inte bara nej?
Ja, det är ju som sagt det där med att få ihop det med tiden, liksom.
Måndagar kan vara en bra dag, om jag tittar på det som kanske kan funka.
Eventuellt...torsdagar om jag hittar nån lucka.
Men...i så fall vilken tid eller har du nån tid på dan?
Jag kollar kalendern helt enkelt, så får vi höras.
Louise, hej. Jag förstår om du tycker det är konstigt att jag kommer såhär.
Förlåt, Anna, men jag håller just på att avsluta ett möte.
Vi gör så här att jag stämmer av och så hör jag av mig på tisdag.
- Vad bra. Tack ska du ha. - Hej då.
- Får jag bara byta några ord med dig? - Har inte tid nu. Du är på mitt jobb.
Klart du tycker det är konstigt att jag kommer på det här sättet.
- Ja, det är lite konstigt, lite udda. - Konstigt att du inte vill träffas.
- Om du bjudit mig på återträffen. - Det gjorde jag verkligen.
- Varför vill du inte träffa mig då? - Förlåt, det här är fånigt.
Det är ju dagisnivå på det här. Är vi tillbaka i sandlådan?
Men Linda sa till mig, när Sanna och Linda var hos mig-
- att på återträffen frågade dom "var är Anna?" och du sa då:
"Hon kunde inte komma. Hon har så mycket med sitt förra projekt."
Det har inte jag sagt.
Klart det blir fel när jag... Jag blir stressad, när vi ses såhär.
Jag skulle vilja sitta i lugn och ro och få höra din syn.
- Så konstigt att folk säger att du... - Ja, men jag kan inte rå för det.
- Att du säger att du pratat med mig. - Jag rår inte för vad andra säger.
Men vill du veta hur det var? Så här var det.
Andreas och Linda arrangerade återträffen, inte jag.
De undrade om jag kunde hjälpa till. Så jag hjälpte till.
Jag hjälpte till med att leta upp folk, skicka inbjudningartill alla.
- Jag fick ingen. - Det kan inte jag rå för.
Du kommer och anklagar mig. Klart att jag bjöd alla till en klassåterträff.
De jag mött hittills, mer än hälften, säger du var högst upp i hierarkin.
Du kanske inte känt så, men det är den upplevelsen folk har.
Folk har olika upplevelser av vilka roller man hade under skoltiden
Det är det jag är intresserad av. Det är därför jag vill träffa dig.
Du blir viktig just för att du hade den höga ställningen, enligt andra.
Men det är ju så att...
Visst, men jag vet ju redan vad du tycker om mig, Anna.
Vadå?
Det är ju ingen hemlighet att du avskydde mig hela tiden.
Titta inte på mig sådär. Du har inte ens svarat eller...
- Avskytt? Det låter jättefrämmande. - Du hälsade inte ens på mig.
Om jag inte hälsade på dig, så har det bara en anledning.
Och det är att jag... Jag upplevde mig ha noll värde.
Så om jag inte hälsade på dig, var det för jag inte vågade.
Jag upplevde att jag...inte var nån.
Men ni kunde bekräfta att jag var värd att ha ett liv.
Så varför hälsade inte ni i så fall? Eller du i så fall?
Det är ju fruktansvärt att du hade det så.
Det är ju hemskt, Anna. Jag är jätteledsen för det, men...
- Så varför kan vi inte bara prata? - Skitsamma, vi gör så här.
- Ring i morgon, så ordnar vi nåt. - Kommer du svara när jag hör av mig?
- Ja, absolut. Jättebra! - Okej. Hej.
Är det inte han där, eller?
- Är det han? - Det är nog det.
Henrik... Henrik!
- Hej. - Tja.
- Hej. - Hej.
- Läget? - Jodå, det är bra. Hur är det själv?
Fredag, snart helg. Eller...det är helg.
- Hur går det med filmen? - Jättebra.
Skönt.
- Har du tid att prata en stund? - Faktiskt inte.
Jag ska upp och käka middag och jag är sen som det är.
Jag tycker det är tråkigt att du inte kan...bara en stund...snacka lite.
Jag förstår det eller har förstått det, men jag har insett att...
- Hej. - Hej.
- Rikard. - Henrik.
Jag har kommit på att jag har... Ja, att jag inte vill, helt enkelt.
Okej, jag hade ju gärna velat höra din bild och så där.
Men nu när det blir så bråttom, så känner jag att jag vill säga att-
- jag minns dig som den hårdaste, värsta, jävligaste genom hela...
Vad jag minns, så pratade inte vi så många ord med varandra.
Även om vi inte pratat med varandra, så har ju du hållt på mot mig.
Jag vet inte om du minns hur du ofta höll på såhär:
"Anna, om jag såg ut som du skulle jag ta livet av mig."
"Gå hem och gör det. Det skulle vara så jävla skönt."
Kanske jag sa, men jag var tonåring och dum i huvet. Så var det ju.
Tråkigt när man gått i samma skola i 9 år, att inte ta sig tid och prata.
Som jag skrev i mejlet, har aldrig känt dig och tyckte du var konstig.
Förstod mig aldrig på dig. Du var obehaglig. Jag tyckte du vartyst.
Helt plötsligt bara dök du upp och man bara... "Shit! Där står hon!"
- Jag förstod mig inte på dig. - Nej. Okej.
Det är precis som om vemsomhelst... - Tjena, hej.
- Allt bra? - Det är kanon. Fredag.
- Precis. Varit helledig hela dan. - Jag ser det.
- Ha det bra. Hej. - Detsamma. Hej.
Det är precis som om vemsomhelst på gatan skulle fråga mig-
- om jag vill prata med dom en timme. Jag skulle inte göra det bara för...
- ...att dom frågar mig. Eller hur? - Men vi gick i samma skola i nio år.
Ta vem som helst på Enskedeskolan som jag inte umgicks med då.
Om nån ringer och frågar: "Har du lust att prata med mig i en timme?"
- Det skulle jag inte göra. - Klassfesten, då? Varför gick du dit?
- Jag ville träffa mina kompisar. - Du var väl inte polare med alla?
Inte alla, dom jag inte var polare med, sa jag "hej" och "hej då" till.
Sen gick jag till polarna, frågade hur dom haft det de senaste tio åren.
- Så du är inte intresserad av nya... - Jag sa "hej" och "hej då", men...
Jag är intresserad av dom jag var intresserad av då.
Jag är inte ett dugg nyfiken på dom som jag inte var nyfiken på då.
- Men om din dotter blev mobbad? - Jag tror inte hon skulle... - Hej.
Hon skulle inte bli mobbad. Hon är för stark, skulle inte tillåta det.
Blev hon det, så skulle hon ge igen. Eller skita i det och leka med andra.
Jag vill bara säga att, när jag har pratat med dom andra i klassen-
- så är det flera som har sagt att dom upplevde dig som...
- ...att du inte utvecklats så mycket. - Det är möjligt. Det får stå för dom.
- Men hur känner du det? - Jag bryr mig inte.
Nu har du fått en liten pratstund i alla fall.
Men...vad heter det, Rikard här, han är med i filmen. Han spelar Nicke.
Jaha. Nej, nu måste jag...
- Härligt. Hej. - Hej.
Ser ni killen som sitter därborta i grå överrock.
- Ursäkta mig, du är skådis, va? - Ja.
Visst var du med i Anna Odells film om en klassfest?
- Ja, just det. - Du spelade mig i den filmen.
- Nähä! - Jo.
- Oj, då. - Får jag slå mig ner?
- Det är helt sjukt, alltså. - Ja, jävlar. Konstigt.
Jag var hos Anna för bara några dar sen och fick se filmen och snackade.
Du måste ju ha försökt skaffa dig nån bild av vem...av vem jag är.
Anna har berättat om sin upplevelse av det, har visat bilder och sådär.
- Nån liten bild har jag skaffat mig. - Men hur har du gjort? - Tack.
- Facebook finns ju. Det var enkelt. - Så du var inne på Facebook?
Du har inte varit inne och försökt, typ, kapa min identitet?
Eller liksom kopiera den på nåt sätt.
Alltså, dokumentärt, att du försöker skapa dig en så trogen bild av mig...
- ...som det går. Ni jobbade inte så? - Jag fattar att du frågar, men...
Samtidigt tycker jag det är min egen bild av vad det var för nåt.
- Så för dig är det inget speciellt? - Nej, inte i det här fallet, nej.
Det är ju inte så att du spelar någon som inte finns.
Typ Darth Vader i "Star Wars " eller Aragorn i "Sagan om ringen".
Du spelar ju en verklig person och det måste vara speciellt ändå.
Fast det är min egen bild, min egen tolkning av personen och om den...
Fast nu är den verkliga personen här. Det är som att Aragorn kommer hit.
- Ja eller nej, det är... - Eller jo.
Fast...men jag förstår...
Jag är inblandad vare sig du vill eller inte, jag vill eller inte...
- Ja, det är riktigt. - Det var spännande att träffa dig.
Det är inte så ofta man träffar en skådis som spelar en själv.
Inte så ofta man träffar en rollgestalt heller.
Men du, jag ska återgå till mina kollegor. Ha det bra. Tja.
Textning: Marianne Marty