ТІНЬ І КІСТКА
Коли це виявили, то вирішили, що треба терміново викликати вас.
Втрачено більшу частину того, над чим ми працювали,
та я передбачливо залишив це в себе.
Тому я продовжу експерименти...
з підсилювачем.
ЗА ТВОРАМИ ЛІ БАРДУГО
Генерале.
Що?
Наші шукачі не знайшли слідів Заклиначки Сонця,
а також групи принца Миколи.
Продовжуйте шукати.
Сер, ми майже позбавили Равку королівського роду
й змусили принца Миколу тікати.
Ми завдамо йому більших утрат,
якщо спрямуємо зусилля на ліквідацію залишків Першої армії
та їхніх таборів.
Цей хід був би більш стратегічним.
Однак маленький принц та його прихвостні з моєю Заклиначкою Сонця.
Аліна Старкова цінніша за будь-яку армію.
Тому я все ж повторю це ще раз...
знайдіть її.
Мале!
От трясця!
Мале!
Усе гаразд, Аліно. Його тут немає.
- Ти знаєш, де він? - Він, певно, на поверхні.
Тамаро.
Ми далеко від Прядки,
але знайдемо його, щойно розберемося із ситуацією.
Поховайте тіла в катакомбах.
Треба якомога швидше вирушити до Зведі.
- Усе гаразд. - Добре.
- Гаразд. - Готовий?
Аліно.
Я повернуся за тобою.
- Що це було? - Нічого, я просто... сполохалася.
Ага, і мало не спалила нас усіх своїм світлом.
У тебе все гаразд?
Буде гаразд, коли знайдемо Мала. Його не було на вечірці.
Його могло бути поранено. Ми не знаємо, де він.
- Він завжди знаходив мене... - Відрядимо шукача.
Але наразі зосередься на поточному завданні,
порятунку Равки.
Тримай своїх демонів на прив'язі.
Йорді.
Мушу визнати,
мені подобається дивитися на тебе вранці.
Голодний?
Ніна щось казала про місцину, де можна поснідати палаючими вафлями.
Чи то були ковбаски?
- Ні. Не пам'ятаю, я не слухав... - Я...
Не знаю, чи я вже готовий іти снідати.
Ні!
Негайно спускайтеся.
Треба рятувати Равку.
Неш'єн'єр? Меч Санкта Неяр?
Тож ти не зовсім забула, чого тебе навчали в Малому палаці.
- Забула лише про вірність Равці. - Дякую.
Равці? Чи Кіріґану? Мені не довелося чекати, доки він зруйнує місто,
щоб сумніватися у вірності.
Що ж, ми вже зрозуміли, що у вас двох є спільне минуле,
та яка плата за цю роботу?
Назвіть свою ціну.
Це настільки важливо.
- Це хрест Ланцових? - Легко впізнати, бо він огидний.
Принцу Миколі потрібна ваша служба,
щоб знайти й доставити Неш'єн'єр Аліні Старковій у Східну Равку.
Вона повернулася?
Як і Дарклінг.
З незнищенною армією тіньових монстрів.
Щось мені це не подобається.
Їй потрібен меч, щоб їх убити. Це єдине, що може спрацювати.
Якщо здобудете меч, принц заплатить, скільки скажете.
А ось це мені подобається.
Певно, ти теж так скажеш?
Я радо допоможу вашому принцу витратити державні гроші.
Мені не потрібні крюґе. Треба декого витягти з Воріт пекла.
Ланцов, певно, може посмикати за ниточки в уряді Керчі.
Заради одного ф'єрданця?
Певно, він таки жеребчик.
Пропозиція в силі.
Принц Микола - людина слова.
Але зараз нам треба йти.
Домовилися.
- Ми беремося. - А ваша Примара?
Я думала, що побачу її.
Вона зникла.
Ні, не зникла. Наразі. Вона...
Не розглядається.
«Не розглядається»?
Знаю. Гадки не маю, як йому таке спало на думку.
А коли я закінчу,
більше не буде розглядатися.
Це мій капелюх?
Ти його ненавидиш.
Але чому він не сказав мені про роботу для Заклиначки Сонця?
Він радше відштовхне тебе, аніж визнає, що ти йому небайдужа.
То я не мала казати цього вголос?
Скажімо, я не проти цього.
Так, ненавиджу його.
Послухай, не знаю, що між вами сталося,
бо ніхто в цій довбаній банді спотворених ляльок ні чорта не каже.
Але я знаю Каза.
І знаю тебе.
І я подумав, що ти принаймні захочеш знати, чому ми це робимо.
Заради твоєї Святої.
Якщо він має хоч пів твоєї сили, то він упорається.
Хотіла б я погодитися, але...
А що Толя? Не хвилюєшся, як він зможе нас знайти?
Усе з ним буде добре, якщо не почне читати вірші Зої.
У нас є спосіб знаходити одне одного.
Трохи нижче є вихід на поверхню. Забирайте поранених і йдіть.
Ти підеш із Надією.
На південь від Крибірську є форт Зведя.
Знайди там Домініка Вєртова.
- Але я тобі потрібна. - Дурне дівчисько!
Скільки ти будеш змушувати нас чекати, перш ніж покажеш, як спуститися?
Баґра?
Певно, треба було дати Олександру нас прикінчити.
Женю!
Хвала Святим!
Яка втіха, я не знав, чи ти... Що ти робиш? Агов?
Я такий утішений
бачити тебе.
Баґро.
Не Малий палац, але маємо що маємо.
- Ви вчителька ґриш. - Принц-песик.
Я завжди думав, що ви міф.
Що ж, уже не міф.
Вочевидь, цю країну знищено.
Мені цікаво, чи ти готовий усе виправити?
Що сталося?
Не «що», а «хто», дівчино.
Це Кіріґан таке зробив?
Його нічогой.
Женю.
Женя?
Женя Сафіна?
Ґриша, котра отруїла короля?
Мій царевичу.
Мій царю. Тепер він твій король.
Ні, лише після коронації,
тоді ж, коли й ти постанеш перед судом за зраду короля і країни.
Ні, не постане.
- Вона змовилася з Дарклінгом. - Вона зробила все, щоб уціліти.
Не всім пощастило втекти з Великого палацу, як тобі.
Тебе не було багато років, песику.
Але ти однаково знаєш, на що здатна твоя сім'я.
Він силував тебе?
Я ніколи не прагнула його уваги.
Король уже помер і не заплатить за свої злочини.
Не можна карати її за це.
Вона більше не вірна Дарклінгу?
Глянь, що він зробив з нею!
Кіріґан маніпулював нею, як і всіма нами.
Тут ти в безпеці.
Як майбутній король Равки, даю тобі слово.
І якщо ти вкажеш на мапі на його табір,
Святими присягаюся, коли ми відновимось і будемо готові рушати,
я розгромлю його всіма можливими способами.
Неш'єн'єр в Амрат Єні - підробка, вочевидь.
Ми тобі це сказали. То, може, ти скажеш нам те, чого ми не знаємо?
Як кажуть мої контакти, його вкрав злодій, якого звати Послідовником.
Він полюбляв красти реліквії, пов'язані зі Святими.
То він злодій і колекціонер?
І на пенсії.
Але відтоді він виставив на чорному ринку кілька речей.
Отже, спершу треба знайти його перекупника.
Овал Саран.
Вона тримає чайну в Без'ю.
Щоб поговорити з нею, треба замовити чай із жовтої хризантеми, не з меню.
Чай із жовтої хризантеми.
Він добре смакує з кунжутно-рисовими коржиками.
Ходімо поговоримо. Мене це зацікавило.
Бачу, ти таки не стримався, Джесе.
Ти вільна. Чому ти обрала це, а не свою волю?
Я тут не заради тебе.
Я тут заради Санкта Аліни.
Це ж твої слова: «Що буде зі Святими - їхня доля».
Я сама зроблю собі паспорт.
Що я йому зробив?
Паспорт. Він зробив мене ще старшим, ніж минулого разу.
Формально ти і є старший, ніж минулого разу.
Святі, яке жахливе ім'я.
Що там написано?
Ти що, не вмієш читати?
Я сам ледь-ледь читаю.
Спакую речі.
Пробач.
Дякую.
Думаєш, я зможу використовувати силу?
Однією рукою?
Ти... однаково ти ґриша.
Це нічого не змінює.
Дякую, Женю.
Немає за що.
Женю, прошу, зачекай.
Женю!
Ти...
Охороно!
Ти заплатиш за те, що скоїла, чудовисько!
Принаймні тепер ти ззовні така ж, як і всередині.
Спитай, як я це зробила.
Що?
Спитай!
Я тижнями наносила отруту на своє тіло.
Аби щоразу, коли він торкався мене,
щоразу... коли цілував мене,
він приймав потроху.
Йому треба було лише не приходити до мого ліжка.
Він був твоїм королем!
Він сам у всьому винен.
Миколо. Ти чув її. Заарештуй цю вбивцю.
Ні.
Не після того, що я чув.
Вона була під твоїм захистом.
Вона ж служниця.
А ти - мати Равки.
Твої піддані мали бути дітьми для тебе.
Усі.
Я прошу пробачення
від імені всієї Равки
за те, чого ти зазнала.
Мені не потрібне ваше вибачення.
Що...
Того, що зі мною зробили, не змінити.
Я лише хочу знати,
чи справді ви маєте намір виправити всі вади Равки,
чи ваша доля - повторити помилки колишніх королів.
Мамо, тату...
Сподіваємося, ви здорові, в спокої та ситі.
Коли Каньйон перемістився, твоя тітка...
Зою, мені дуже шкода.
Тут усі зазнали втрат.
Мушу сказати,
поганий знак - не вшанувати померлих під час Сунца-Сару.
Якби я вірив у знаки, то мав би менше боргів.
Мене більше цікавлять живі.
Не подбаєш про своїх привидів - і вони прийдуть до тебе голодні.
Чайна вже мала відчинитися.
Хочеш трохи?
Толю, я хотів купити пороху.
Підеш зі мною?
Завжди любив ходити крамницями.
Шукаючи вибухівку?
Авжеж.
Ви дві, нам час пити чай.
Женю, прошу, поговори зі мною.
Я не хочу твого каяття. І не хочу твого жалю.
Я сказала тобі покинути мене, і ти це зробив. Як і мав.
- Це була помилка. - Інакше ти б загинув.
Ні, я постійно прокручую це в голові.
Багато разів думаю, що міг би зробити.
- Що мав би зробити. - Ні, роздуми цього не виправлять, Давиде.
Мене не виправиш.
Ти не розумієш, як це,
і я не маю сил тобі пояснити.
Я знаю, що багато чого не розумію, але я знаюся на металі.
До чого тут це?
Твоя краса - це твоя броня.
Зовнішність - тендітна річ, справді.
Але те, що всередині -
це криця.
Вона мужня і незламна, її не треба виправляти.
Тебе не треба виправляти.
Я не мав залишати тебе.
Давиде.
Дозволь спитати, як ти нас знайшла? Усе намагаюся здогадатися,
як ти знайшла нас так глибоко під землею, але я просто...
Це все Баґра. Вона мене підсилила.
Щоб знайти знайомі серцебиття.
Колися, що ти йому заподіяв?
- Вочевидь, якусь дурницю. - Не робив я дурниць.
Я сказав дурницю.
То як збираєшся виправити?
Якби я знав, то не розмовляв би з тобою, еге ж?
Цікаво, що ти це сказав. Є один вірш...
Годі з мене мотивації.
Що це?
Це червоний фосфор.
У Кеттердамі це рідкість, але якщо його змішати
з хлоратом калію, то вийде надзвичайно сильна контактна вибухівка.
- Звідки ти знаєш, що із чим змішувати? - Звичайна хімія.
І в мене був уч... Методом спроб і помилок.
З вибухівкою?
Ну, якщо взірці невеликі,
то вибухівка відносно керована.
Ти тримаєш це все в голові, але не втратив жодного пальця.
Певно, розумніших за тебе я не знаю.
Толю. Даруй. Толю, можеш допомогти?
Що сталося?
Як думаєш, який він на смак?
Як чай.
Так. Але чи він квітковий?
Гіркий? Дещо солодкий з нотками маслянистого...
Теплий. І мокрий.
Святі.
Ми сподівалися, що ви зв'яжете нас із одним з ваших клієнтів, Послідовником.
Як на равканку, ваша вимова вражає.
Непоганий у вас слух.
Ми з чоловіком з Кеттердаму, але моя мати - равканка.
Захоплення реліквіями Святих я успадкувала від неї.
Чоловік?
Дивно. Я думала, керчці більш пристрасні.
Ну, наодинці він сама пристрасть.
Чи не так, Вафлику?
А що, «Вафлику» не до вподоби традиції моєї культури?
Любий. Ми так далеко їхали... заради цього.
Хай там як, та нам сказали, що після виходу на пенсію
Послідовник іноді розстається з речами з особистої колекції.
- Ви шукаєте дещо конкретне. - Неш'єн'єр.
Неш'єн'єр в Амрат Єні.
Наскільки ми чули, там підробка.
Мені нічого про це не відомо.
А якщо ми скажемо вам, що Послідовник може сам назвати ціну?
Я б сказала, що у вас на диво велика сума чистого доходу... як на злодіїв.
Ми не злодії, ми звичайні колекціонери.
Я працювала з багатьма злодіями, тому впізнаю їх усюди.
Якщо вам потрібен меч, то вкрадіть його в Амрат Єні.
Бреккере, дихай.
Ти мала піти за нею.
Я не могла залишити тебе.
Не в такому стані.
Я бачу його там, де його немає.
Як це?
Він приходив до мене в Прядці, але його там насправді не було.
Я бачила його, та його тіло фізично було в іншому місці.
Олександр прийшов до тебе у вигляді проєкції?
Давид вважає, що в його руці залишилася частка рогу Оленя.
І це підтримує зв'язок між вами. Він знав, що в тебе є Морський батіг.
Я маю розірвати це. Не можу більше думати, що побачу його за кожним рогом
чи побачу, коли прокинусь.
Ментальний міст між вами можна перейти, лише якщо ти сама хочеш цього.
Згадуєш про нього чи він про тебе - і ви прагнете одне одного.
Я зовсім його не прагну.
Ти знаєш його.
Він і далі полонитиме твої думки, твоє життя,
щоб переконати, що ти помиляєшся.
Ти не можеш витягти Оленя з власного тіла.
Тому знайди спосіб його блокувати.
Олександре.
Схоже, ти здивований мене бачити.
Так і є. Але, певно, не мав би.
Я мав би знати, що ти здібна учениця.
Я усвідомила, що ти маєш рацію.
Як це?
Я створена для більшого.
Миколо!
Святі! Я почав хвилюватися, що мушу сказати Аліні, що ти загинув.
Де мій шукач тебе знайшов?
Я його знайшов, він виходив з колодязю, що вів сюди.
- А як саме ти знайшов... - Де вона?
Не хвилюйся, вона в безпеці.
Ти перший, хто побачив мене справжню.
Хто допоміг мені усвідомити, на що я здатна.
Та невже? А що ж твій слідопит?
Мал не розуміє сили, котра росте в мені.
Не може.
Це не його вина.
Я намагався тебе попередити.
Намагався пояснити.
Таких, як ми, немає і не буде ніколи.
Я починаю це розуміти, врешті-решт.
Відчувати.
Аліно. Що вона робить?
Розмовляє з Олександром через ментальну ланку,
створену Оленем-підсилювачем.
Вона знесе дах!
Аліно! Аліно, отямся. Ну ж бо, Аліно, глянь на мене!
Аліно!
Хоча я дуже втішений, що ти знайшла шлях до мене,
та чого тобі треба?
Ця річ, яка нас з'єднує.
Думаю, ти боїшся її більше, ніж хочеш визнати.
Я боявся всього, чого міг боятися, і це додало мені сили.
Я знаю про силу те, що ти вивчатимеш іще роками.
Але ж не вся справа в силі, так?
Як щодо того, чого хочу я?
Проблема в бажанні...
воно робить нас слабкими.
Аліно, глянь на мене. Аліно!
Прошу! Ну ж бо! Аліно, годі! Поглянь на мене!
Святі, Мале! Я схопила його! Я б розірвала ту ланку, якби ти мене не відволік!
У тебе з Дарклінгом є зв'язок.
Чому ти не сказала мені?
Коли я мала сказати? Я не могла тебе знайти, тебе не було.
Бо мене забрала Перша армія. Василь арештував мене за дезертирство.
Коли я втік і повернувся, нічого вже не залишилося.
Бо він напав, улаштував різанину. Я мала відплатити йому.
Як? Наражаючи себе на небезпеку?
Я іду на край землі, щоб захистити тебе, вистежити твого Вогнептаха,
а ти кидаєшся в бій з Дарклінгом.
Тепер ти розсердився. Нарешті.
- І що це означає? - У тебе все крок за кроком.
Спершу за Вогнептахом,
тоді повести мене до вівтаря і віддати, наче тобі не болить.
Звісно, болить!
То будь щирим зі мною!
Ти крокуєш так, наче це дрібниця якась.
А що ще я маю робити? Ти мчиш, не озираючись.
Олень, Морський батіг, Вогнептах, заручини, Друга армія.
Крокую?
Та я ледве встигаю.
І вся ця купа, яку ти наскладала...
Ти не бачиш, куди йдеш насправді.
Я іду до того, що врятую Равку, відроджу цю Святими забуту країну.
- І далеко ти підеш? - Так далеко, як знадобиться.
Ти ще щось хотів почути?
Ні, цього вистачить, треба було лише, щоб ти це сказала.
Щоб ти зрозуміла, що ми з тобою крокуємо не в ногу.
Ти помчала вперед, а я далеко позаду.
І саме так і має бути, бо ти створена для більшого.
- Ні, Мале. - Ні.
Я знайду тобі Вогнептаха - це все, що я можу запропонувати. Як завжди.
Овал - не просто перекупниця.
Вона і є Послідовником.
Як ти здогадався?
Горнятко. Коли вона поставила його, не пролунало жодного звуку.
А її серцебиття жодного разу не збилося. Серце билося щосекунди, наче годинник.
Отже, вона контролює своє серцебиття та емоції.
Корисні навички для злодія.
Святі!
Чудова мить, щоб сказати нам, де меч.
У Овала. Вона дала знак офіціантці облити мене чаєм, тому я здогадався.
Як це на тебе схоже.
І якщо вона не збирається його продавати, ми мусимо його забрати.
Коли ми з Ніною замовили чай,
я сказав Інеж вистежити працівницю чайні, яка пішла сповістити Овал.
Вона живе на околиці міста. Коли вона прийшла до чайні,
то залишила замовлення в аптеці, яке забере сьогодні ввечері.
Я спостерігала за нею вдома, до неї ніхто не приходив.
Коли її не буде вдома,
Ніна піде за нею, стежитиме, щоб та не повернулася.
А ми всі підемо й заберемо меч.
Ти ж не очікуєш, що я вдеруся до будинку цієї жінки?
А чому ж ми приїхали?
Я військова, а не злодійка.
Інакше навіщо нам злочинці?
Різниця набагато менша, ніж ти собі уявляєш.
Їж свої горіхи.
Я піду з Ніною.
Певен, що я тобі не потрібна?
Зоя може стежити за Овал.
Ніна й Зоя зачекають Овал біля аптеки. Стежте за нею.
Якщо вона вирушить додому, виграйте час. Відволічіть її.
- Відчуваєш її серцебиття звідси? - Воно наче метроном, не пропустиш.
Забудь про того ф'єрданця.
Та невже? Саме зараз ти хочеш поговорити про це?
Будь-який час згодиться, щоб сказати, що ти губиш своє життя.
- Заради дрюскела. - Він не такий.
Таким його виховали.
Вони нас спалюють, Ніно. Неможливо позбутися такої ненависті.
А ти склала присягу Равці...
Равка не залишила мені вибору, окрім присяги.
У мене з'явилася нагода жити власним життям, і я скористалася.
Ми скористалися.
Матіас обрав мене, ґришу,
забувши присягу дрюскела.
Уперше в нашому житті ми обрали свободу.
А тепер він у Воротах пекла,
а ти покинула свою країну, коли була потрібна їй найбільше.
Воно того варте?
Новий в'язень!
Пекка Роллінз!
Отже, у нас є товариство!
Свіже м'ясо!
Як низько падають великі.
Ну ж бо.
Дякую, брате.
Слухайте, ось бачу я свого брата Дем'яна,
убитого діяннями цього чоловіка.
Так! Бийся з ним!
Так йому!
Я Пекка Роллінз.
І мене не спіткає смерть від руки клятого нікчеми.
Якщо нападете на мене, то я вас на клапті роздеру.
Працюйте на мене -
і я дістану вам те, чого забажаєте.
Чи щоб наповнити сімейні скрині,
чи наповнити животи,
чи встромити ваші прутні.
Хто погоджується?
- Так! - Ми з тобою.
- Я покличу лікаря. - Ні.
Нехай мене поховають,
щоб моє тіло живило коріння ясену.
Матіасе, іди власним шляхом,
куди веде тебе Джел.
Обіцяй.
Обіцяю тобі.
Сонце...
Дем'ян.
Я обіцяю тобі.
Скажи мені правду.
Цей твій зв'язок з Олександром, що ще між вами відбувається?
Я не розумію, про що ви.
Є різниця між нерозумінням
і відмовою визнати важку істину, дівчинко.
Щойно, коли ти була з Олександром, світло лилося з тебе так,
наче його неможливо було стримати.
То чого ти мені не розповідаєш?
Ти ж сказала, що шукаєш спосіб заблокувати його.
Прогресу не буде, доки ти не визнаєш цього.
Я його відчуваю.
Ти хочеш сказати, що проєкція може торкнутися тебе?
Навіть більше.
Щоразу, коли я використовую силу,
то відчуваю його.
Його руки на мені,
що змушують мене це робити.
Навіть коли ми врятувалися з Каньйону, і я вирізала ріг з його руки,
я однаково його відчувала.
Я сказала собі не звертати уваги, що це з часом притупиться.
І після Морського батога так і сталося.
Його сила, вона була... інакша.
Я була інакшою з нею.
Наче я...
вільна.
Сила була сердита, але моя.
Лише моя.
Потім я знову побачила його.
Не зупиняйся, продовжуй.
Це було так, наче він знову вкрав мою силу.
Наче Морський батіг тепер був не лише мій, але і його.
І чому так сталося?
Бо це саме через нього я його прагнула.
Якби не він, я б не забрала життя чи силу Морського батога.
Якби не він, я б досі була картографкою.
Він перший показав мені,
що я не просто слабка нездара з Керамзіна.
Що я ґриша.
Що я могутня.
Що я створена для більшого.
Дитино.
Навіть без впливу Олександра це все залишається правдою.
Але те все, що я зробила, ким стала - це все через нього.
Навіть моя сила зв'язана з ним,
з тим, хто маніпулював Женею і зрадив її, зрадив Равку...
Хто зрадив тебе. Опоганив тебе.
Олександру сотні років, його сила майже безмежна, та однаково
якесь дівчисько його перевершило
й робить це знову й знову.
Ти така, якою є, незважаючи на нього.
Бо твоя воля сильніша за його.
Ти знайдеш спокій лише тоді, коли завершиш почате.
Зруйнуй Каньйон, піди до серця Олександрового творіння
і зціли рану, яку він наніс цій країні.
Але без Вогнептаха я цього не зроблю.
Я допоможу його знайти.
І жодних лекцій про поєднання підсилювачів?
Про мерзоту цього всього?
Два підсилювачі тому я б попередила тебе про жадобу, силу. Ні.
Мерзотою було б не йти до кінця.
Ви знаєте, де шукати?
Я знаю, де почати.
З майстерні Морозова чи того, що від неї залишилося.
- Сьогодні ти поїдеш із моїми охоронцями. - Нізащо у світі!
Ти будеш у безпеці, за межами битви та досяжності Дарклінга.
- Для тебе так краще. - У якому сенсі?
Я королева-мати.
Я маю бути з тобою в палаці, а не в якомусь монастирі.
Твій час як королеви добіг кінця.
Настав час для заслуженого відпочинку.
Прошу, рідненький.
У мене залишився лише ти.
Знаю, що, попри твоє становище, життя не завжди було добрим до тебе.
Ти не обирала шлюб з королем
чи ізоляцію, яку дала тобі роль королеви.
Але ніщо з цього не виправдовує твоїх дій.
Мені шкода, матінко.
Але якщо Равка має змінитися, треба починати з мене.
Отже, ти таки здатний на тихі роздуми.
Не хвилюйся.
Я нікому не скажу.
Хоча, мушу визнати, це втішає.
Але ж я людина, Аліно.
Відважна та жахливо смілива, але все ж...
Усе ж?
Як справи?
З Малом.
Він ще ніколи так не йшов від мене.
Він кохає тебе, Аліно.
Навіть я це бачу.
Я мушу йти.
Вогнептах.
І ти отак покинеш мене, щоб я сам мобілізовував війська у Зведі?
Мабуть, тобі доведеться «зосередитись на поточному завданні,
врятуванні Равки».
Люблю, коли ти мене цитуєш.
Твій щасливий компас.
Ти повернула мій смарагд,
тож я даю тобі черговий привід мене шукати.
Я поверну його якнайшвидше.
Знаю, це важко, та спробуй не надто сумувати за мною.
Це неможливо.
Генерале.
Знищіть табори Першої армії.
Зрозуміло.
Ми переспрямуємо наші зусилля.
А що Заклиначка Сонця?
Увесь світ почує, як я змушу її кричати.
Цей дім традиційний.
У нього специфічне планування.
Ми ввійдемо крізь подвір'я, передпокій,
центральну частину, головну залу.
Ми прочешемо все.
Скільки тобі треба часу?
Я відчиню двері десь за п'ять хвилин.
І якщо Овал зачепить це, матимемо дві хвилини на втечу, перш ніж буде вибух.
Навіть якщо вона повернеться раніше, без меча йти не можна.
Так, від цього залежить майбутнє Равки й моя платня.
Я знаю.
На кону не лише майбутнє Равки.
Якщо програємо, Шухан, Ф'єрда, Кеттердам і землі далі
відчують те горе, яке Дарклінг на них накличе.
Оце так ставки.
- Тримайся в моєму полі зору. - Не відставай.
Слухай, пробач мені те, що я сказав у «Клубі Покидьків».
Я справді не знав, що ти не вмієш читати.
Я не знаю. Звідки мені знати, якщо ти такий розумний, кмітливий...
- Може, годі вже? Будь ласка. - Ти про що?
Про зверхнє ставлення.
Я його ненавиджу.
«О, Вайлане, це просто диво, як ти пам'ятаєш усі ті рівняння.
Це так розумно, так кмітливо».
Я лише кажу, що цього соромитися не варто.
Ти вчиш мене, чого мені соромитися,
а сам приховуєш те, що робить тебе особливим.
Моє обличчя? Я б ніколи...
Я про той факт, що ти ґриша.
Я бачив усі ті твої неможливі постріли.
Ту струну, що не могла полагодитися сама.
Я не розумію лише, чому ти тримаєш це в таємниці.
Ти земенець. Земенці вважають сили ґриш благословінням.
То чому ти приховуєш?
Бо це не благословіння, а прокляття.
І ти й гадки не маєш, чого це мені коштувало.
- Я не хотів... - Джеспере.
Ми заходимо. Зачини двері за собою.
Так?
Ніно!
Розділіться.
Я відчуваю серцебиття.
- Я думав, це місце порожнє. - Воно слабке. Далі в будинку.
Воно непроникне.
- Рами з металу. - Їх зробили фабрикатори.
Крім тебе, твого чоловіка й дівчини-сулійки -
скільки вас там?
Не знаю, про що мова...
Мені це не подобається.
Щось є в повітрі.
Ось так ми помремо.
У тебе все гаразд?
Що сталося?
Овал.
Де вона?
Ти справді думав, що я ось так піду, брате?
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька