SHADOW AND BONE - ÁRNYÉK ÉS CSONT
LEIGH BARDUGO REGÉNYEI ALAPJÁN
Ismerős a tekintet.
Meg akarod őt ölni.
Zsenya szerint haldoklik.
Igen, megmérgezte a merzoszty.
Ez a szörnyek teremtésének ára.
Fel akarom gyorsítani a folyamatot, de ő a te fiad.
Nem tagadom, mi a szándékom.
Látom, kedvedre való a hatalom.
Azt sem tagadom.
A tűzmadarat akarom.
Mindhárom erejét.
A Zóna megsemmisítése nem öli meg,
de akkor férek hozzá, ha megölöm a nyicsevókat.
Nyikolaj kutattat az árnyékvágó kard után.
Nesjenyer.
Igen? Helyes.
Ha teremtenék egy hasonló sereget fényből...
Ahhoz merzosztyt kellene használnod.
Butaság. Esküdj meg, hogy nem teszed!
- Jó. - Nem viccelek.
A merzoszty anyagot teremt a semmiből.
Az varázslat, nem Alaptudomány.
Túl későn ébredsz rá, milyen árat kell érte fizetned.
Kell egy fegyver.
Ha nem merzoszty, akkor a Vágás. Azt próbáltam, de...
A köteléken át akarod megölni.
De nagyobb erővel támadok.
Ha én megyek, bizalmatlan lesz, de ha ő...
Megöl, és veled együtt vége Ravkának is.
A Vágáson nincs mit tanulni. Amikor szükség van rá, menni fog.
Csak gyakorolni kell.
Ha megvan a tűzmadár.
Amúgy is, egyértelmű, hogy nélküle is nagy kárt tudsz okozni.
Jön Nyikolaj cár!
De rég láttalak, Dominik Vertov!
Végre fellélegezhetek!
Féltem, nem hajthatom be rajtad a 100 érmét.
Megbosszuljuk a bátyádat és a cárt.
Aki lefizette a szüleidet, hogy helyettem kapj verést?
Azt a cárt, aki odatett egy csendes kis tökmag mellé,
aki aztán a legjobb barátom lett.
Tudjuk, hol van Kirigan.
Ez a két grisa elmenekült tőle.
Bejelentettem a grisák jöttét. Megnyugtattam...
Én is megteszem.
Az elkövetkező napokban együtt harcolunk Kirigan és az árnyserege ellen.
Erre nem cárként kérlek titeket.
Hanem katonaként, akit megtisztel, hogy veletek harcolhat.
David Kosztyik. Djuraszta.
Igor Tarkovszkij. Mesterlövész.
Nyomkövető golyók, a tűzvonal jelölésére.
Köszönöm.
Zsenya Szafin.
Szabad?
Elmúlt a fájdalom.
Azt hitted, a fájdalom a gyengéd?
Hogy mindent helyrehozhatsz, ami eltört benned?
Azt hitted, a bosszúban rejlik a válasz, mégis megfulladsz.
Most az egyszer ne tűnj el! Maradj itt!
Wylan!
Szervusz!
Nézzenek oda!
Egy elképesztően szép, kékeszöld Morpho!
Egy beporzásra váró Datura Meloxia!
Hihetetlen, hogy ilyesmit láthatok.
És nincs kivel megosztanom.
Nem érdekelné.
Hisz ez csak a legtökéletesebb példa a szimbiózisra.
A lepkék feldolgozzák a virág halálos mérget tartalmazó nedűjét,
és azok cserében beporozzák őket.
Csak együtt élhetnek túl.
Ez olyan...
Olyan, akár egy szerelmi történet. Bizonyos értelemben.
Jesper!
Anya!
Kis nyuszim!
Annyira hiányoztál!
Ez a szerencsenyúl csak egy nyúl volt. A csontja nem rejt erőt.
Nevetséges!
Micsoda ötlet! Erősítők!
Ha a kapzsi Morozova nem találja ezt ki,
most is lenne kisujjam.
Gyorsan elkaptad a nyulat.
A kőből is nyulat csinál.
Tehetséges nyomolvasó vagy.
Nyulakat és más csodás lényeket is könnyedén megtalálsz.
A szarvast, a tenger ostorát.
De a tűzmadárral még nem jártam szerencsével.
Morozova műhelyéhez érve meglesz.
Nem tudom, hol az erősítő,
de furcsa érzés létező emberként, és nem legendaként gondolni rá.
Elmesélek egy történetet,
amit régen egy árnyakkal élő kisfiúnak meséltem.
Morozova volt minden idők legkiemelkedőbb fabrikátora.
A grisaerő határai voltak a mániája.
Merzosztyval és az ujjcsontjaival felélesztette a szarvast és az ostort,
hogy erősítők legyenek a grisának, aki megleli
és megöli őket, átvéve a hatalmukat.
A tűzmadárral lett teljes a hármas.
Nem.
Ugyanis akkor terhes lett a felesége.
A tűzmadáron töprengett,
amikor a lányában felébredt egy addig sosem látott erő.
Képes volt megidézni a sötétet.
Morozova volt az apád?
A Csontkovács?
Az Isztoriji Szanktjában
Szankt Iljaként ismert,
akit bilincsben vízbe fojtottak bűneiért,
miután életre keltett egy fiút, akit kettévágott egy eke pengéje.
Mindenki ezt a változatot ismeri.
De csak részben igaz.
Minden család rejt titkokat.
Egyesek többet is.
Menjünk, amíg még van fény!
És a te családod, fiú?
Mi tudsz róluk?
A családom halott. A háború alatt lettem árva Dvá Sztolbában.
Áthaladtál Carjeván, ahol három árvaház is van.
Addig mentem, amíg...
Amíg otthonos érzés nem töltött el.
Otthon.
Befolyásolja, hogy kivé válunk.
Igen.
Ott élt a tíz évvel fiatalabb húgom.
Otkazac lány volt,
akinek unalmas otkazac élet járt volna.
Apám készített nekem egy apró hattyút agyagból,
amikor még eszébe jutottam, a húgom születése előtt.
Úgy dédelgettem a hattyút, ahogy ő a húgomat.
Hatéves korában egyszer eltörte a hattyú nyakát.
A Vágással támadtam rá.
Kettévágtam a testét.
Biztos baleset volt.
Mit számított az?
A baj megtörtént, engem pedig száműztek.
Most nem hazatérek.
A bűntett színhelyére térek vissza.
Mintha a föld nyelte volna el őket.
A keramzini árvaház északra van.
Ma itt alszunk.
Itt?
Az árvaház lerombolása előtt?
De uram, reméltük...
A remény hazugság.
Csak illúzió.
Majd a maga idejében.
A remény kiiktatása
megvilágosodást ad.
Wylan!
Tolja?
Tolja!
Mérgezett a levegő. Meghalunk!
Tolja!
Jesper!
Valaki!
Hahó!
„Hosszú a sötét éj...”
Tamar?
Nővérkém!
Ki tette ezt?
Te tetted!
Tolja!
Jesper!
Valaki! Hallotok?
Jesper!
Lássuk, mit tudsz!
Kitűnő tanárom volt.
Mindent rögtön megértettél, amire tanítottalak.
Kanálból gyűrűt csináltál.
Érmékből kulcsot.
Aztán abbahagytad.
Mert már nem voltál.
Apa megígértette velem, hogy titkolom.
Hogy ne kérje senki, hogy kockáztassam az életem.
De a barátaidért folyamatosan ezt teszed.
Csakhogy ők nem kérnek.
És nem azért, mert djuraszta vagyok.
Történetesen jóképű vagyok, és kitűnő lövész.
Ilyen érzés volt, amikor a méreg végzett veled?
Ha nem lennél grisa, még élnél.
És ha nem vonom ki a kislány testéből a mérget, át a sajátomba,
meghalt volna.
Csak egy gyerek voltam.
Szükségem volt rád.
Dühös voltál rám.
Még most is az vagy.
Nem szégyen így érezni.
Sajnálom, hogy elhagytalak, kis nyuszim.
De meg kell értened,
hogy amit éltünkben teszünk,
az, akik vagyunk, és az elvek, amiket vallunk,
ezekről dönthetünk.
Csak ennyink van.
Nem ment meg, ha eltitkolod azt, aki vagy.
Morozova halála óta elhagyatott.
Szerintetek a bilincsek víz alatt tartották?
- Úgy véled, túlélte? - Én elmentem innen.
Új naplók kerültek elő.
Azon merzoszty- leckék alapján alkotta Alekszandr a Zónát.
Bűnös örökség, mit sosem hoztak helyre.
Vágj nekünk utat, fiú!
- Lökjem be, vagy... - Segíts fel!
Add a késed!
Csak Morozova-vér nyitja.
Add a lámpást!
Gyújtsd meg a fáklyákat, fiú!
A húgod?
És az anyám.
Himlőben halt meg, a száműzetésem előtt.
Anyám rettegett tőlem.
Azt mondta, apám egyik szörnyszülötte vagyok.
Tévedett.
Igaza volt.
Hát nem figyeltél?
Morozovát megrontotta a merzoszty.
Minden alkotását áthatotta.
Biztos itt készült a tűzmadár?
A szarvas és a tengeri ostor rezgését éreztem.
De itt nem hallok semmit.
Kövess! Te maradj itt!
Nézd át a naplókat, hátha találsz valamit a tűzmadárról!
Mal, várj!
Nem lehet.
Kérlek!
Ha újra érezni kezdek,
nem bírok a tűzmadárra összpontosítani.
Arra van szükséged.
Rád van szükségem.
Nekem te kellesz.
És a tűzmadár ereje is, igen.
Hogy mindent leromboljak, és újjáépítsem, de jól.
Az 100 évig is eltarthat.
Igen.
És nem veszíthetlek el.
Első perctől fogva, amikor megérkeztél Keramzinba,
tudtam, hogy az volt a sorsunk, hogy megtaláljuk egymást.
Én is tudtam.
Már kezdettől fogva.
Most csak mi vagyunk.
Halmozzunk fel 1000 ilyen napot!
Együtt.
Szankta Alina!
Ravka nagyon szerencsés,
amiért te fogod újraépíteni.
Egy kettétört szív két fele.
Szabad?
Igen.
Ez nem a valóság.
Itt vagyunk, Inej.
Kellesz nekem.
Ez nem...
Ez nem igazi, ez...
Ez nem a valóság.
Ez nem...
A méreg teszi.
Ez nem...
Tolja, itt vagyok.
- Kaz? - Jesper!
Valaki?
- Wylan! - Hahó!
Hát élsz!
Haldoklunk. Megmérgeztek.
Hánytok vagy hallucináltok?
Hallucinálunk.
Narancsszínű pára volt.
A Datura Meloxia.
Rendben.
Wylan!
Bocsánat.
Fogd ezt! Edd meg!
Tudom, furcsán hangzik,
de rájuk nem hat a méreg, szóval talán jók ellenszernek.
Wylan!
- Kell még három. - Jó.
Rendben.
Tolja!
Ezt edd meg! Ébredj!
Gyere, siess!
Wylan?
- Tolja? Jesper? - Jó.
Ezt tedd a szájába!
Jesper!
Oly sok jó lakozik benned, kisfiam!
A világnak mindent látnia kell.
Légy bátor, kis nyuszim!
Jesper!
Anya!
Ha gondolod...
A rémálomnak vége, üdv itt!
Ez a rémálom?
Tessék.
Ki vagy a bosszú nélkül?
Ébredj!
Mit ér az élet,
ha nincs kiért harcolnod?
Ébredj!
Kaz!
Bocsáss meg!
Bocsánat.
Mindenki életben van?
- Élünk. - Akkor jó.
Az adósod vagyok.
Wylan segített.
Megmentett minket.
Wylan tette?
Szívesen.
Majdnem meghaltunk, igaz?
Ugyanakkor elképesztő látomásban volt részem.
Mást is boldog álomba ringatott a méreg?
Semmit sem láttam.
Én sem.
Jó, akkor mi a terv?
Azt mondtad, érzel egy szívverést.
A délkeleti részen. Gyenge.
Szerintem mindezt a szív védelmére építette.
Oda valószínűleg más bejárat vezet.
Nyisd ki!
Hadd békéljek meg a tartalmával!
Végignézette velem, ahogy elkészítette a koporsót.
A könnyei, a kegyetlensége,
holott tudta, hogy nem használja.
Magával vitte a lánya testét?
Nincsenek csontok, mivel nem temette el.
Ezt már több száz éve gyanítom.
Szankt Ilja nem mentett meg semmiféle „falusi fiút”.
Csak a húgomat.
És nem volt tűzmadár.
Vagyis nem olyan, amilyet keresel.
- Feltámasztotta őt? - Nem csak ennyi történt.
Előtte már kétszer megtette.
Merzosztyval, a csontjával feltámasztott valamit.
Miért ne működne vele,
ha már a szarvassal és az ostorral működött?
A húgom volt a harmadik erősítő.
Egy otkazac lány, akinek a vérvonalán továbböröklődött az, aki volt.
Hát nem érted?
Ezért vagy itt.
Végig rossz nyomot követtem. Egy személyt keresünk.
Már nem keressük.
Miért lelted meg a szarvast és a tenger ostorát,
de a tűzmadarat nem?
Miért mentél el más árvaházak előtt,
míg meglelted az otthon érzetével bírót?
Amelyben a napidéző élt.
Az, akihez köt a sorsod.
Gyere!
Csukd be az ajtót!
Hogy találhatnád meg önmagad, ha nem ismered el, mi vagy?
Add a késed!
Rajta!
Azért nem hallod a rezgését, mert te magad vagy az.
Hazudsz.
Ez hazugság. Nem vagyok Morozova.
Ez az igazság.
Egy őrült átkozott utódai vagyunk,
és te, Maljen Orecev,
vagy a tűzmadár.
El kell fogadnod azt, aki vagy.
Alina pengéje által kell meghalnod, különben a Zóna fennmarad.
A lány odavész, miközben másokat ment.
Nem sikerült
a ravasz kis terved.
Azt hitted, ismersz, és átverhetsz.
De mit sem tudsz rólam.
Ez csalás!
Piros lap!
Nem akarod elfogadni, hogy mi vagyunk a jövő.
Ezért erővel kell megértetnem veled.
Leromboltam az Első Hadsereg keramzini táborát.
Így van.
Az első otthonodat.
Letesztelem az árvákat, fogom a grisákat, a többiek...
A többiek pedig vérükkel fizetnek az önfejűségedért.
Ha helyre akarod ezt hozni, bizonyítanod kell nekem.
Egyetlen esélyt kapsz, hogy megmentsd őket.
Gyerekeket fenyegetsz.
Látod, mivé váltál? Hogy mi voltál mindig is?
A merzoszty- szennyezte Fekete Eretnek.
Én magam is gyerek voltam egykor.
Egy Alekszandr nevű kisfiú,
akit elárultak, és aki majdnem belehalt.
De már nem vagyok ártatlan.
Százszor uralkodtam.
Száz életet leéltem.
Esküszöm, hogy ez az utolsó...
Küzdj, amíg bírsz!
Tapasztaltabb vagyok örökkévalóság terén.
Ohval!
Engedd el! Végezz velem!
Mind sorra kerültök.
Rajta, kis nyuszi!
Kérlek, Ohval! Csak a Nesjenyerről van szó.
Csak Nejár kardja kell, semmi több.
A tetteitek mást sugallnak.
Ez tovább tart, mint akartam.
Fejezzük be!
Elképesztő, nemde?
Mennyi fém van az emberi testben!
Például a vas a vérben.
Ne! Hagyd abba!
Alina!
- Ne szakítsd meg! - Azt mondtad, nem bírja.
Pontosan.
Megfosztalak mindentől, amit ismersz, és mindentől, amit szeretsz,
amíg nem marad más menedéked
rajtam kívül.
Egyszer s mindenkorra lezárom.
Ha megölöm a fiamat, nincs maradásom e földön.
És ez is velem pusztul.
Tudod, mi a dolgod.
Kifele menet csukd be az ajtót!
Hogyan?
Elfelejtetted, ki tanított a trükkökre?
Erősítő vagy vér, mindkettő kötelék.
- Ne, várj! - Menekülj!
Gyere, Alina!
- Nem hagyhatjuk itt. - De.
- Nem halhat meg értem! - Nem segíthetsz rajta.
A tűzmadár!
Tudom, hol van. Indulnunk kell.
Mennünk kell, Alina! Most!
Átéltünk egy örökkévalóságot.
Nem kell ezt tenned.
Bízz bennem!
Nem bírom tovább, fiam.
Hadd zárjam le!
Mondd el, hol van a tűzmadár!
Azzal már elkéstél. És az alkudozással is.
Kérlek, ne fenyegess!
Neked lesz rossz.
Tudd, hogy szerettelek, Alekszandr!
És tudd, hogy nem volt elég!
Állj! Ne!
Ne! Megállni!
Ne tegyétek!
Esküszöm, hogy nem így akartam.
Csitt, gyermekem! Csitt!
Már megtörtént.
Ostoba gyermek!
Bocsáss meg!
Hát itt van!
Édesem, vendégeink jöttek.
Kerchi műgyűjtők.
Tudom, drágám.
Most kínálom őket teával.
Őt hagyjátok ki ebből!
Ők a gyűjtők, akikről meséltem önnek.
Meglepődnek, ha megismerik önt,
a nagy műremekek tolvaját.
A Tanítványt.
Ez a Tanítvány?
Ismerem valahonnan?
Igen, az előbb találkoztunk a szobájában.
És ismerem a nejét.
Bhez Júban teáztam vele.
A Bhez Ju múzeum!
A padlózat minden második részén van tartógerenda.
A többi recseg.
Fontos, hogy minden helynek ismerd a titkait.
Így van.
Ha bármi baja esik, megöllek benneteket.
Csak a Nesjenyert akarjuk.
A Nesjenyert?
Azt én loptam el neki.
Kérlek, drágám!
Az volt az utolsó ellopott tárgy, mielőtt úgy döntöttünk, visszavonulok.
Bár nem is igazán nevezhető lopásnak.
Elvégre az övé volt. Ő készítette.
Elnézést! Azt mondja, ő készítette?
Sok órányi munka.
Ima.
És könny árán.
Hogy megküzdjön az órakészítő Kho legyőzhetetlen hadseregével.
Három napon és három éjen át küzdött a sereggel.
Amikor mind meghaltak,
letette a fegyverét.
És a Nesjenyer nevet adá neki. „Könyörtelen.”
Megtisztel, hogy láthatunk, Szankta Nejár!
Szankta Nejár?
Gyere, szerelmem! Feküdj le!
Ez a szentélyünk. Ahol nyugodtan alhatunk.
Nem félve az ilyen tolvajoktól és banditáktól.
Nem vagyunk banditák.
A mérgen senki sem jut át.
Még csak egy gyerek vagy.
Mégis felismertem a gyenge pontodat.
„Gyenge pont.”
Négyszáz éve élek.
Mindenkit láttam meghalni.
A családomat.
A szeretteimet.
Elragadta őket tőlem az idő.
Több száz évig bezártam a szívem,
mintha attól megszűnne a fájdalom.
Mily biztonságos így élni!
Mily jelentéktelen így az élet!
Ha kizárod a fájdalmat,
az örömöt is kizárod.
De ha hagyod, hogy magával ragadjon a szerelem...
két világból egy világegyetem lesz.
Ő nem a gyenge pontom.
Ő a világegyetemem.
És én végigkísérem az élete útján.
Megosztok vele minden percet...
amíg eggyé nem válik az éjszakai égbolttal.
Mit számít nekem a kard?
És nektek miért fontos a kard?
Az Éjúr egy legyőzhetetlen hadsereget teremtett árnyakból.
Csak a te kardod elég éles hozzá, hogy legyőzzük őket.
Ez szerintem Ravka gondja.
Úgy véled, megáll a határvonalnál?
Úgy vélem, egy szempillantás alatt meg tudlak ölni.
Szankta Nejár, találkoztam a napidézővel,
aki átveszi Ravka vezetését, ha az Éjúr meghal.
Jóakaratú, és ő is shu.
Ő lenne az élő híd a nemzeteink között,
de csak ha használhatjuk a kardodat.
Használni?
Mindez csak azért, hogy odaadjam?
Mindez csak azért, hogy megvédd a férjedet?
Harcolunk azért, ami fontos.
Az életemre esküszöm, hogy visszahozzuk a méltó helyére.
Tehozzád, Szankta Nejár.
Ohval.
Nem örülnék, ha zarándokok tömege állna a kapum előtt.
Ideje lefeküdni, drágám.
Tűnjetek el a házamból!
Csak a kalapos maradjon!
Neked odaadom a kardot.
Négyszemközt.
Gyere!
Kint várunk, aztán visszamegyünk a Kolibrihez.
Az egy személy?
Az első férjem.
Rémes frigy volt.
De asztalnak jó.
Djuraszta vagy.
Én...
De rémes djuraszta.
Számtalan módon megtámadhattál volna.
A mellényed gombjaival, a cipőd orrában lévő fémmel.
Túl idős vagy a rémes djurasztasághoz.
Van mit tanulnom.
Most már értem.
Az a méreg...
Tudom, meg akartál ölni minket, de akkor is...
köszönöm.
Az életben ritkán kapunk második esélyt.
Kár lenne elpazarolni egy djuraszta tehetségét.
Fejleszd magad!
Wylan?
Várj egy picit, Wylan!
- Megvan? - Igen. Megvan.
És nem csak az. Végre leesett a tantusz.
Egy nap majd mindent elmondok, de elöljáróban: igazad volt.
Meg kell...
Nem titkolom el többé azt, aki vagyok.
Milliónyi okból sem.
Téged beleértve.
Tudod, én is rájöttem valamire a kertben.
Láttam egy Datura Meloxiát.
Rendkívül ritka virág.
Tudod, amikor megláttam,
másra sem vágytam, mint hogy elmeséljem neked,
és megfogjam a kezed.
Ezentúl minden ilyen Daturma Ox izét veled akarok megnézni.
Ez igazából Daturma... vagyis Datura...
Mindegy.
Tamar megöl, amiért megettem az összes szárított tintahalat.
Egy hónapig kell majd mosnom.
A Szanktát meg sem említhetem, mert...
Nejárnak össze fog törni a szíve. Ezt ő is tudja.
Minek vesződik?
- Mert harcolunk azért, ami fontos. - Igen. Ravkáért.
Egyszer majd úgy levesz valaki a lábadról,
hogy eláll a lélegzeted. És ne kérd majd,
hogy magyarázzam el, mert arra már rég messze járunk a szőrmebundásommal,
mindentől távol, fülig szerelmesen.
De rendben.
„Ravkáért.”
Mindenki megbolondult.
Odabent? Igen.
Talán mégis láttam valamit a méreg ködén át.
Van, aki a mélybe lök,
és van olyan, aki kiránt.
Én is láttam valamit.
Mire jöttél rá a látomásodból?
A remény veszélyes
az ítélőképességre.
Elvesztettük Baghrát.
Igen. Meghalt.
- Megmentette az életemet. - Az enyémet is.
Halála előtt lerombolta a Kiriganhez fűződő kötelékem.
- Már nem érzem őt. - Ezek szerint halott?
Egyelőre induljunk ki abból, hogy él!
És a tűzmadár?
- Mal tudja, hol van. - Én...
Mi kell, hogy megtaláld? Mindent rendelkezésedre bocsátunk.
Kirigan támadásba lendült. Ő...
Kiirtotta a keramzini hadi tábort.
- A hírnök szerint nincs túlélő. - Tudja, mi a gyenge pontom.
- Két csapat lesz. Egyik megy... - Orecev, uram.
Dominik.
Egyik Orecevvel keresi a tűzmadarat,
a másik az Éjúr elé vág.
Holnap indulunk.
Alina!
Tudtam, hogy megleled a tűzmadarat, ha összpontosítasz.
És így is lett.
A tűzmadár nem lény.
Hanem személy.
Baghra húga volt a harmadik erősítő.
Baghra megölte, és Morozova merzosztyval támasztotta fel.
Az ereje generációról generációra szállt, egészen addig, amíg elért...
Nem.
Láttad, becsuktam az ajtót. Arra csak egy Morozova képes.
Láttam a szarvast és az ostort.
A tűzmadarat nem. Miért?
Hogy találtam rád?
Mindig is egymásnak voltunk elrendelve. Emiatt.
Nem.
Nem, ez... Ez Kirigan műve.
- Ez valami trükkje. - Bár ne lenne igaz! De az.
Én vagyok az.
A kirakós hiányzó darabja.
Amikor belém olvadt, láttam a tengeri ostor utolsó perceit.
Csak téged látott.
Tudtam, szereped van benne.
Elmegyünk. Visszaszerezzük az életünket.
Nem. Így kell meghalnom, és nem félek.
Mert megmenthetlek.
És te megmentheted Ravkát.
És te még sok éven át fogsz élni, száz meg száz...
De sosem fogok így szeretni senkit.
A részem vagy, Mal.
Nem veszíthetlek el.
Többet akartam adni.
Fehér fátylat a fejedre.
Betartott esküt.
Mondd, hogy van más módja!
Más eskü nem kell.
Nekem mindig csak te kellettél.
Te vagy a szívem.
Éreztél valami változást?
Őszintén szólva nem, uram.
- Talán a halálakor... - Majd érzel.
Ezek után.
A maradék csontport félretettem pár kiválasztott grisának.
Hová öntsem ezt a részét, uram?
Gyerekkoromban a csuklómnál fogva vezetett.
Tegye azt az örökkévalóságig!
Amint az erősítőjévé válik, talán az utolsó percei megnyugvással töltik el.
Hogyan?
Egy őrült átkozott utódai vagyunk,
és te, Maljen Orecev, vagy a tűzmadár.
GARY FRYKLIND EMLÉKÉRE
A feliratot fordította: Péter Orsolya