Trei, doi, unu!
- Nu, lasă-mă pe mine! - Lasă-mă pe mine!
Cred că acum a fost mai iute.
- Cât să câștigăm? - Depinde cu cine ne întrecem.
Cu cât s-au îndatorat ai noștri? Cu șase dolari?
Șase dolari și 30 de cenți.
Am strâns zece cenți la concursurile de praștie și aruncarea inelului.
Tu o să câștigi la broderie și la compunere.
O să strângi un dolar întreg.
N-o să acopere toată datoria, dar tot ajută.
Nu vreau să știe că am aflat.
- Vreau să le fac o surpriză cu banii. - Bine.
- Îți admiri porumbul? - Da.
La anul o să semănăm îndoit, o să cumpărăm o vacă
și-o să ridicăm o casă mai mare…
cu odăi de culcare.
O să vină banii de pe ipotecă.
O să vindem ce recoltăm și o să vânez și o să întind capcane.
Îndrăznește să visezi!
Așa o să fac dacă ne vin banii ăia la timp.
- N-ați vrea o casă mai mare? - Ba da!
Vrem dormitor în pod.
- Și o bibliotecă pentru comorile noastre. - Și un salon. Și o sobă.
E bine să știi ce vrei. Visează la ce vrei și fă un plan ca să se împlinească.
Eu visez doar la Ziua Fondatorilor,
să dansez și să mănânc floricele de porumb.
Bun plan!
Vreau să dansez.
CĂSUȚA DIN PRERIE
Independence e un oraș ce poartă numele unui fel de a trăi.
Familiile venite aici nădăjduiau la libertate
și la un trai nou într-un ținut nou.
Îmi place mai mult plăcinta ta.
- Nu știam că știți să cântați la pian. - Am studiat mult.
În Vest cânt cântece noi. Vă cânt ceva?
E o tombolă! Au floricele dulci și limonadă. Haideți!
Am crezut că petrecem ziua în familie.
E greu să te pui cu limonada.
Ai dreptate. Mă bucur să vă văd!
Indienii Osage pleacă săptămâna viitoare, nu?
Cei mai mulți.
Plecați cu ei?
- Nu ne-am hotărât. - Nu.
Am auzit că-ncepe școala în septembrie.
Ce bine! Fetele s-au săturat de lecțiile mele.
- Credeam că tu o să fii învățătoare. - Nu cred. Am multe pe cap.
Doamnelor și domnilor din Independence, vă rog să-mi dați ascultare!
Dați-mi voie să fiu primul care vă urează…
la mulți ani de Ziua Fondatorilor!
Dă-i drumul, Scott!
Ține!
Jocul cu inele și cursa în trei picioare au loc deodată.
- Nu poți merge la amândouă. - Mă duc eu la jocul cu inele.
Și banii vi-i dau vouă.
- I-ai spus? - N-o să scoată o vorbă.
- Nu ne trebuie ajutor. - Ba ne trebuie!
Dacă nu mai plecăm, mă poți învăța să fac coronițe de flori.
Așa am fi chit.
Așa-i drept.
Tăticul zice să visăm și să facem un plan ca să-l împlinim.
Hai la treabă!
Nimeni nu știe unde a plecat?
I-a cerut doctorului Blake din Elk City să-i ia în grijă bolnavii,
după care a dispărut de pe fața pământului.
De-atunci nu mai am nicio veste.
Poate s-a întors la nevastă-sa.
- De ce ai… - Ori s-o fi dus să divorțeze.
Șanse egale, dar măcar știi.
Ce să știu? Nu știu nimic, decât că m-a mințit.
Eu n-aș renunța la el. Nu deocamdată.
De când ești tu optimistă?
Nu sunt optimistă.
- Se vede clar că te-a atins iubirea. - Am pomenit de iubire?
Aproape s-a terminat.
Vrei să ciuruim butoiul ăsta? Eu mă simt mai bine când trag cu pușca.
Nu, mulțumesc.
Ce romantic!
- Pot s-o iau puțin? - Du-te! Termin eu aici.
- De ce i-ai spus că nu ne-am hotărât? - Pentru că așa e.
Spuneai că n-o să lași baltă tot ce am construit.
- Ce s-a schimbat? - Am influențat semnarea tratatului.
Vreau să mai tălmăcesc, să negociez și să ne asigur viitorul.
Tatăl tău n-ar fi de acord, nu după cât ai trudit la casă.
Nu-mi pasă ce vrea tata!
Atunci era altceva, dar acum tratatul s-a iscălit.
N-o să mai fim bineveniți și n-o să fim la adăpost.
- Pe pământul nostru? - Ei o să zică altceva.
Louis o să cumpere casa și ferma.
Poate că toți avem nevoie de-un început nou.
Toți…
Așadar vrei s-o lași pe Julia aici.
O să ne fie mereu aproape.
- Sărbătoare fericită! - Sărbătoare fericită!
- Ai zis că o să vină banii. - Sunt de la tata.
A trecut-o pe Carrie în Biblia familiei.
Ce e?
Dl Gustafson a făcut un infarct.
- Nu se poate! - Trăiește. Încă se drege.
O să trimită banii după ce fiul lor o să vină să-i ajute,
dar la mult timp după recoltă.
- Nu ne plătesc un an întreg? - Cel puțin.
Fetelor le trebuie haine, pantofi noi și cărți pentru școală.
Ni se isprăvesc mălaiul, făina și fasolea.
Și ne-am îndatorat.
N-aș da un bolnav afară din casă,
dar am putea lua casa înapoi, ca s-o vindem altcuiva.
Ar trebui să merg acolo.
Chiar de-am avea bani de drum, nu pot rămâne singură.
- Am nevoie de slujba de învățătoare. - Și Carrie?
O să caut pe cineva să stea cu ea, ori o s-o iau cu mine.
Orașul crește văzând cu ochii. O să aibă nevoie de tâmplari buni.
Eli vorbește doar despre calea ferată, deci s-o găsi de lucru acolo.
S-o ivi ceva.
Îndrăznește să visezi.
Pe locuri, fiți gata,
dați-i drumul!
- Așa! - Haide!
Iată câștigătoarele!
Bravo!
Haideți să mergem!
- Vă felicit, fetelor! - Haideți!
Trebuie să fi fost un tată bun.
Am încercat.
Au avut mare noroc cu tine.
Gata cu vorba dulce! Am de judecat întrecerea de tras cu praștia.
Trageți amândoi în același timp.
Nu, trageți împreună. Acum trageți separat.
Bun… Ține din stânga. Și din dreapta…
Da, e…
E o zi nemaipomenită.
- Am zis că așa o să fie, nu? - Da.
Am auzit că Mary se întrece cu Romanzy la concursul de compunere.
Nu știu nimic, dar se pregătește de câteva săptămâni.
Cea mai bună să învingă!
Mi-am dat seama că mi-e dor să predau.
Mai sus în dreapta! Exact, așa! Ține-o așa!
Perfect!
Iartă-mă! Ce ziceai?
Aș vrea să fiu eu învățătoare, când începe școala.
Caroline, locul e deja luat de o tânără recomandată de Margaret.
Are deja doi ani de experiență și vine aici cu laude mari.
Știi că învățătoarele sunt femei nemăritate.
Nu ține de mine. Așa sunt rânduielile.
Tu trebuie să ai grijă de prunc și de ai tăi.
Și o să-mi dai dreptate când zic că trebuie să aducem lume nouă în oraș.
Bineînțeles.
În plus, am altceva pentru tine.
După ce se face calea ferată, o să-i primesc pe noii veniți.
Eli vrea să ajungă primar.
E secret. Să nu sufli o vorbă!
O să am atâta treabă,
încât n-o să mă pot ocupa și de Societatea Femeilor.
Vreau să te ocupi tu.
Rămân directoare, dar tu te-ai ocupa de rânduielile zilnice.
Femeile te iau drept pildă.
Sunt măgulită.
Dar acum am nevoie de plată.
Nu știam.
Te las în treaba ta.
Familia Judson vrea să-și lărgească restaurantul și brutăria.
O să aibă nevoie de un bucătar bun.
Te propun cu dragă inimă, dacă vrei.
Da, mulțumesc.
Mă anunți ce hotărăști despre Societatea Femeilor?
Vrei s-o conducă o femeie care muncește?
Toate muncim, nu?
Mă gândeam la ceva…
Acum că s-a iscălit tratatul, poate s-or apuca și aici de calea ferată.
Dacă așa o fi, ți-aș mulțumi să pui o vorbă bună pentru mine.
Se lucrează deja și te-aș recomanda cu drag drept maistru.
- Ne-ar prinde bine unul ca tine. - Mulțumesc!
Desigur, calea ferată n-o să ajungă prea curând în Independence,
dar e de muncă pe liniile care se prelungesc.
În Nebraska, dar mai degrabă în Colorado.
Nu-mi place să stau departe de ai mei.
Ar fi doar pentru un an.
Cred că ai planuri mari cu pământul acela.
- Da. - Mai gândește-te.
Mă duc să văd ce fac fetele.
Au darul de a intra în bucluc. Li se trage de la Jemma, nu de la mine.
Am plăcerea să anunț că premiul întâi
pentru frumusețea croielii, alegerea culorilor și iscusința cusăturii,
i se dă…
lui Mary Ingalls.
- Mulțumesc! - Te felicit!
E o lucrare foarte reușită. Bravo!
Felicitări!
Mulțumesc! Ai câștigat și tu ceva?
Premiul întâi la turte dulci. N-am avut rivali.
Nu l-am văzut pe Caleb.
Era cam abătut azi-dimineață și n-a vrut să-mi zică de ce.
Poate-l înveselești tu.
Mulțumesc, doamnelor!
Bună ziua!
Bine ai revenit, dr. Tann!
- Nădăjduiam să stăm de vorbă. - Trebuie să plec.
N-am nevoie de însoțire.
- Abia am venit din Philadelphia. - Nădăjduiesc că a fost bine.
- Hai să ne lămurim, Emily! - Știu ce înseamnă „nu”.
Am trimis acasă actele de divorț după Crăciun.
Dar nevastă-mea nu le-a iscălit.
Înțeleg.
Când m-ai întrebat despre viitor,
am știut că trebuia să lămuresc lucrurile.
Și asta am făcut.
O zi bună!
Vrei?
M-am luptat cu moșu' Spencer pentru ultima.
Dar el oricum nu mai are dinți.
Capul sus!
E Ziua Fondatorilor. Independence e pe hartă de doi ani.
Un grup de flăcăi a venit în oraș să muncească la zidiri.
- Cer pe jumătate cât noi. - Pe jumătate?
Măcar știu să dea cu ciocanul?
Mai contează?
Cei care ne-au cumpărat pământul nu-l mai pot plăti.
Aș fi vrut să lucrez la zidiri, dar…
n-am pic de noroc.
Am prins de lucru la strânsul vitelor rătăcite.
Putem lucra amândoi.
O să-ți dea și-o vacă pe degeaba.
Vițeii nu țin pasul cu turma.
Fetele tale s-ar bucura de niște unt.
- Asta da generozitate. - O fac din interes.
Dacă nu rămâi, cine m-ajută să-mi ridic casa?
- Casa? - S-a lămurit treaba cu pământul.
Așa că m-am gândit să mă așez la casa mea.
Lasă-i pe flăcăii care se tocmesc pe puțin.
După prima vijelie, lumea o să caute meseriași pricepuți.
Hai la întrecerea aia de făcut leațuri, să vadă flăcăii ăia ce putem.
Bună, Laura! Cine-i prietena ta?
Ea e Vultur Bun.
Vultur Bun, ele sunt Edith și Romanzy.
- De ce n-ai mai venit să ne jucăm? - Fiindcă ați vorbit urât despre Caleb.
Ai învățat să citești? Sau o să stai cu ăia mici la școală?
Știu să citesc.
Să poftească următoarea pretendentă!
Deci ai mințit când ai zis că poți nimeri un iepure de la 20 de pași.
Am câștigat întrecerea de broderie. Să fi văzut ce moacă avea Romanzy!
Felicitări!
Ai pățit ceva?
Ai o scrisoare.
E de la mama mea.
De la mama ta?
După Crăciun, Emily a dat anunțuri în gazete din toată țara.
Mama a văzut unul și mi-a scris.
A spus că nu știa ce-am pățit.
Acum e în Cincinnati și vrea să mă duc acasă.
Tot ce-mi doresc e s-o văd, dar dacă Emily o să se supere că plec?
Emily n-o să se supere.
O să-i fie dor de tine.
Dar n-o să se supere.
Dar tu?
Familia e tot ce contează.
Vreau să ai și tu o familie.
Dar și eu o să-ți duc dorul.
Numele orașului înseamnă libertate și să te descurci singur.
Și orașul nostru se călăuzește după aceleași valori.
- Nu vreau să merg la școală la anul. - Nu pune la suflet ce-au zis.
O să stăm laolaltă și-o s-avem liniște, căci suntem cele mai istețe.
Nici măcar nu știi dacă rămâi.
S-ar putea să rămân singură.
O ai pe sora ta. N-o să fii niciodată singură.
Așa-i.
Munca lui a dat roade.
Orașul ăsta nu e doar un nume. De-acum, ne e cămin.
Locul întâi!
Felicitări, Romanzy James!
Ultima, dar nu cea din urmă, Mary Ingalls!
Domnișoară Ingalls?
- Du-te tu! - Domnișoară Ingalls?
- Nu. Mary e aia isteață. - Ultima dată! Mary Ingalls?
Ești la fel de isteață.
Înseamnă că întrecerea s-a isprăvit.
Stați!
Eu sunt domnișoara Ingalls.
Independence…
e un oraș ce poartă numele unui fel de a trăi.
Dar nu e cel mai bun nume pentru un oraș ca acesta.
Preria e atât de întinsă, iar noi suntem atât de mici.
Adevărul e că aici nimeni nu poate răzbi singur.
Trebuie să ne ajutăm.
Când ne ridicăm casele,
când boala ne doboară și când ne apasă singurătatea.
„Independence” nu înseamnă nici să te descurci singur,
nici libertate, nici vreunul dintre lucrurile acestea.
E un loc unde ne strângem laolaltă
și unde aflăm cine suntem cu adevărat.
Aici cunoaștem oamenii așezați de mult pe aceste meleaguri,
precum și pe cei abia sosiți,
oameni neasemănați felului tău de-a fi,
ori oameni care par de-ai casei.
Independence e mai mult decât un oraș,
e o năzuință.
Înseamnă oamenii pe care-i porți în suflet.
Bravo, Laura!
Da!
Bravo!
Ce cuvântare minunată!
Laura!
Bravo!
Felicitări, Laura!
A fost tare frumos.
Iar câștigătoarea e…
Romanzy James.
- Felicitări! - Bravo!
Bravo!
Mulțumesc!
La mai multe!
Nu-i nimic.
N-am auzit cuvântare mai frumoasă.
Nici mai sinceră.
Vrei să mergem la cântat?
Așa!
Da!
Pe aici!
Ce te frământă?
Te-ai gândit să te așezi iar la casa ta?
Am încercat traiul ăsta statornic.
Nu-i de mine.
Vezi tu, cred că sunt un om mai bun când fac parte dintr-o familie.
Mi-aș dori să-ți pot da asta.
Putem sta de vorbă?
Dacă am dansat, nu înseamnă că am ceva să-ți spun.
- E dreptul tău să fii supărată. - Bine că asta e limpede.
M-ai făcut de rușine.
- Îmi pare rău. - De ce nu mi-ai spus?
Nu știu.
Cred că m-ai luat pe nepregătite. Nu credeam c-o să mai iubesc din nou.
M-am gândit la tine cât am fost plecat.
Și te vreau alături de mine în tot ce o să vină…
dacă mă mai vrei.
Am putea…
să mai dansăm o dată, deocamdată.
Țin minte când te-am văzut la dans.
Ai apărut cu căruță plină de cărți, când învățam cotilionul.
Te-ai oferit să-mi arăți biblioteca.
Voiam cărțile de Jane Austen.
- Hai, că eram fermecător! - Așa credeai tu.
Habar n-aveam ce ne aștepta.
Iubire.
Război.
Pierzanie.
- Făgăduință. - Credeam că totul e cu putință.
- Voiam alt fel de a trăi. - Nu-i cum mi-am închipuit.
Nu e niciodată.
Vreau să mai încerc.
S-o iau de la capăt.
Vreau să simt acea făgăduință, acea nădejde.
Ai avut dreptate.
O să ne fie mereu alături,
oriunde ne-ar purta drumul.
O să vorbesc cu Louis despre fermă.
Bună, draga mea!
Da.
Îmi acorzi un dans?
Stăm noi cu Carrie.
Ziua n-a ieșit cum ne-am fi dorit.
Niciodată nu-i așa, nu?
Știu c-o să răzbim.
Mereu răzbim.
Ce-ai făcut? Ai nenorocit vieți!
Ce-ai de gând să faci? Doar nu mă lași aici și pleci!
Hei!
Vin numaidecât!
Nu pleca, James!
Nu-mi întoarce spatele, James!
Nu aici, Kind! Ți-am mai zis!
Să plătesc? Am plătit cu sudoarea frunții!
Lasă-l în pace, Russell!
E un perfid!
Ne-a momit aici ca să ne vadă izgoniți din case!
Hai! Spune-i, James!
Acum că s-au înțeles cu indienii Osage,
statul vrea să ne alunge dacă nu plătim în două săptămâni.
- Adică? - Legea împroprietăririi nu-i bună aici.
Acum că au luat pământul de la Osage, statul vrea să scoată bani.
Eli și oamenii lui de la calea ferată ne-au mințit și noi trebuie să plătim!
N-am făcut așa ceva!
Cât vor?
Vreo 3,7 dolari pe hectar.
E prețul corect.
Și dacă nu-i am?
Agenții statului o să ne izgonească pe toți care nu plătim, ca pe indieni.
Progresul nu vine fără greutăți.
Du-te dracului cu progresu' tău!
Cei de la calea ferată îți pot da un împrumut.
Cu leafa de maistru îl poți plăti
și ți-ai face pământul de două ori pe-atât.
O să fi plecat doar un an,
poate doi.
Ce zici?
Cât ai auzit?
Destul.
Cât venit ne-aduce recolta?
Nu știu. Poate cât să cumpărăm vreo patru hectare.
Am putea vinde o parte din mobilă,
ceasul de buzunar, pieptenii, scripca…
Dacă ne găsim de lucru, poate trecem de iarnă.
Ori aș putea să mă duc să muncesc ca maistru.
N-am venit până aici ca să stăm despărțiți.
Ce-i acolo?
Foc de preerie.
Lasă-l să ardă!
Să ardă din temelii orașul lui Eli! Asta merită!
Foc!
Du-te, Eli!
Ține!
Ai grijă!
Trebuie să săpăm un șanț ca să oprim focul!
Repede și drept!
Continuați! Nu vă opriți!
O să-l stingă.
- Dacă nu pot? - Fugim la pârâu.
Acolo s-ar duce păsările, iepurașii și șerpii.
Atunci într-acolo o să fugim.
Să lăsăm în loc ale vieții plăceri Și să numărăm ale sale dureri
Când cu sărmanii bem cupa amară
Un cântec ne sună în auz iară
O, vremuri grele, nu mai veniți!
Ăsta-i cântul și-oftatul celor sleiți
O, vremuri de dureri și de teamă Prea zăboviți fără seamă
Mult și adesea reveniți
O, vremuri grele, nu mai veniți!
Nu merge!
Trebuie să ne retragem!
Nu!
Trebuie să luptăm!
Nimeni nu-și dă viața pentru orașul tău, Eli!
- Înapoi! - Retragerea!
Înapoi!
Ne retragem!
Plecați cu toții!
Haideți!
Plecați de aici!
Vântul își schimbă direcția!
Își schimbă direcția!
În sfârșit, s-a isprăvit!
Mamă, eram sigură c-o să te revăd!
A fost cumplit!
Totu-i bine!
Suntem în siguranță. Haideți să mergem acasă!
Ușurel!
Jack!
Vino-ncoace! Jack!
Hai să vedem pagubele!
Jack!
Nu mai avem ce salva.
Nu.
Încotro plecăm?
Înapoi în Pădurile cele Mari?
Asta vrei?
Îmi place ce-am ajuns aici.
Am venit aici să scoatem ce-i mai bun din noi și-am izbutit.
Am putea din nou.
Hai să ne vedem de drum!
Încotro plecăm?
Mă tem că nu putem rămâne.
Ce vrei să spui?
Îmi pare rău.
Dă-i banii, Mary!
Cu ăștia puteți plăti datoria de la prăvălie.
N-am câștigat cât nădăjduiam, dar ne putem găsi de lucru.
Nu de-asta plecăm.
Țineți-i voi!
I-ați meritat.
Vino aici!
Ai spus c-o să fie pe vecie.
Așa am vrut să fie.
Când îmi închipui viitorul, când visez la noi,
mă aștept mereu la ce-i mai bine.
Tu ai nădejde.
Da.
Uneori nu-i de ajuns.
Îmi pare rău, bărdăcuță!
Aș fi vrut să fac totul altfel.
Nădejdea e totul.
Doar asta contează.
Nu-ți pierde nădejdea!
Și nu renunța la noi.
N-am s-o fac.
Acum o să vină lumea să-și ia rămas-bun?
Avem noi grijă de asta.
Doamne!
- Nu. - Nu? N-o spune cu glas tare.
- O să alegem o dată. - Ba nu.
Da, așa-i. A rămas acolo.
Unde-i dl Edwards?
Sunt sigură că o să vină.
E prea mult.
Face de trei-patru ori mai mult decât ne datorați.
Nu le putem lua cu noi.
Astea se dau numaidecât.
Măcar plugul să ți-l plătesc.
Tot ce e în plus să socotești drept dar de nuntă.
Așa!
Hai!
Nu te opri!
Da!
Când plecați?
Săptămâna viitoare.
Voi?
Mâine-dimineață.
Îți mulțumesc pentru bunătatea ta.
Sper să ne revedem.
Să nu mă uiți!
Niciodată.
Încerc să-mi întipăresc clipa asta în minte.
Și eu.
O să-mi scrii?
Îmi place cum vezi lumea.
În fiecare săptămână.
O să-ți răspund.
O să ne scriem cât pentru o carte.
O să port cu mine în inimă o parte din tine.
Să mergem!
Primul la întâmpinare și ultimul la despărțire.
Mulțumesc pentru tot.
Ai grijă de tine, Charles, și de familia ta.
Și ferește-te de jgheaburi.
N-a suportat să-și ia rămas-bun.
Dar vă iubește tare mult.
Mulțumește-i din partea mea că l-a găsit pe Moș Crăciun în prerie…
și că mi-a fost prieten.
Așa o să fac.
Iepurii o să-și facă de cap în grădina noastră.
Cine o să locuiască aici?
Poate o familie care vrea amintiri noi.
Poate un indian care n-a plecat.
Sau poate doar florile, cerul și iepurii.
E-un ținut fericit, departe, sus în zări
Cu sfinți slăviți în veșnice cântări
O, s-auzi îngeri cântând Slavă Domnului cel sfânt
Să-I înălțăm cu glas curat Slava Lui neîncetat
Vino în acel ținut senin Vino, vino fără chin
Pentru ce stai-ntristat? Pentru ce-ai întârziat?
O, fericiți vom fi și noi Sloboziți de chin și de nevoi
Doamne, cu Tine om trăi Binecuvântați în veci vom fi
Hai, Jack!
Tăticule, oprește căruța!
Jack, întoarce-te!
Jack!
Domnul Edwards?
E domnul Edwards!
Vin cu voi, dacă nu-i cu supărare.
Verișoara soției mele e în Minnesota.
Soțul ei are o prăvălie în Walnut Grove. Pământul e bun și oamenii sunt cumsecade.
- Mergem, fetelor? - Da.
Ia-o înainte!
Bun.
Hai!
Subtitrarea: Marius Sechea