Три, два, один.
- Ні, дай мені! - Дай мені.
Здається, вийшло швидше.
Думаєш, виграємо?
Залежить проти кого.
Скільки батьки винні міс Гендерсон?
- Шість доларів? - І тридцять центів.
За мною стрільба з рогатки й метання кілець.
Це десять центів.
За тобою — найкраща вишивка та найкращий твір.
А це вже цілий долар.
Весь борг не повернемо, але трохи допоможемо.
Не виказуй, що ми щось знаємо.
- Я хочу виграти гроші й здивувати їх. - Добре.
- Знов милуєшся кукурудзою? - Так.
Наступного року засію вдвічі більше й куплю дійну корову.
Збудуємо більший будинок.
З кімнатами.
Виплата за землю от-от прийде.
Зберемо врожай, я полюватиму й ставитиму пастки.
Матимемо багато хутра на продаж. Мрій з розмахом.
Я мріятиму з розмахом, коли нам платитимуть вчасно.
- Що скажете про більший будинок? - Так.
Ми хочемо горище.
- А ще шафу для наших скарбів. - Вітальню теж. Ну й піч.
Добре знати, чого хочеш. Мрійте щосили. Плануйте, як втілити.
Зараз я мрію лише про День засновників.
Ми збираємося їсти попкорн і танцювати.
Гарний план.
Хочу до танцю.
БУДИНОЧОК У ПРЕРІЇ
Індепенденс — містечко, назване на честь способу життя.
Сім'ї, які сюди приїхали, сподівалися на свободу
та нове життя в новому місці.
Я краще з'їв би твого пирога.
Я не знала, що ви граєте на піаніно.
Роками вчився.
Але на Заході я за нові пісні. Побажання?
Там лотерея, попкорн і лимонад. Ходімо!
А я, наївна, надіялася на сімейний день.
З лимонадом не позмагаєшся.
Щира правда. Радий вас бачити.
Чув, осейджі їдуть наступного тижня.
Більшість — так.
Ви з ними?
- Ми ще не вирішили. - Ні.
Кажуть, з вересня відкриється школа.
Слава богу. Моя наука дівчатам уже набридла.
- Я думала, уроки вестимеш ти. - Не знаю. У мене клопотів з лишком.
Пані та панове Індепенденса,
попрошу вашої уваги.
Дозвольте мені першому привітати вас…
з Днем засновників!
Скотте, музику!
Тримайте.
Метання кілець одночасно з бігом на трьох ногах.
- Ти не встигнеш. - Кидати кільця можу я.
Якщо переможу, віддам гроші вам.
- Ти їй сказала? - Вона не розкаже.
- Нам не потрібна допомога. - Потрібна.
Якщо ми залишимося, ти навчиш мене плести вінки.
Будемо квитами.
Згода.
Тато казав мріяти щосили, а тоді — планувати, як втілити.
Гайда втілювати.
Ніхто не знає, куди він поїхав?
Кажуть, попросив лікаря Блейка з Елк-Сіті перебрати його пацієнтів,
а тоді зник десь за обрієм.
Відтоді про нього не чути.
Може, повернувся до дружини.
- Ну навіщо… - А може, поїхав розлучитися.
Хтозна. Зате тепер ти знаєш.
Що знаю? Знаю хіба, що він замовчав правду.
Ще рано ставити на ньому хрест.
Відколи це ти стала оптимісткою?
Я не оптимістка.
- Просто впізнаю закохану дівчину. - Хто казав про кохання?
У нас майже порожньо.
Хочеш постріляти по діжці?
Мені завжди легшає, коли я по чомусь стріляю.
Ні, дякую.
Як романтично.
Можна я її вкраду?
Авжеж. Я тут закінчу.
- Чому ти сказав, що ми ще не вирішили? - Бо так є.
Ти ж казав, що не хочеш покинути тут усе наше життя.
Що змінилося?
Я відчув, що можу щось змінити.
Я хочу перекладати, вести перемовини, берегти наше майбутнє.
Після всього, що ви вклали в дім, твій батько не схвалить.
Мені байдуже, що він скаже.
Тоді все було під питанням, але угоду вже підписали.
Нам тут більше не раді. Залишатися небезпечно.
- На нашій землі? - Вони не вважають її нашою.
Луїс викупить будинок і ферму.
Можливо, нам усім краще почати заново.
Нам усім?
Ти хочеш залишити Джулію тут.
Вона завжди буде з нами.
ПОШТА ІНДЕПЕНДЕНС
- Вітаю з Днем засновників. - Вас також.
- Ти казав, що виплата прийде. - Лист від батька.
Записав Керрі в Біблію.
Що таке?
У Ґустафсона інсульт.
- О ні. - Він живий. Ще оклигує.
Почнуть виплачувати, коли син приїде на поміч,
та це буде задовго після жнив.
- Рік без грошей? - А то й більше.
Дівчатам потрібен новий одяг, нове взуття, книжки до школи.
Нашого борошна й квасолі вже обмаль.
А ще ми в боргах.
Не хочу виганяти хворого з дому, але можемо пошукати нового покупця.
Мені довелося б поїхати.
Якби ми й мали гроші на дорогу, як я тут сама?
Я піду в школу вчителькою.
А Керрі?
Знайду їй няньку. Або братиму з собою.
Місто росте, як з води.
Шукатимуть теслів, поки сніг не випав.
Ілай тільки й говорить, що про залізницю.
Там має бути робота.
Щось знайдеться.
Мрій з розмахом.
Готуйсь, увага,
руш!
- Ану! - Хутчіш!
У нас є переможці!
Молодці!
Гаразд, ходімо.
- Молодці, дівчата. - Ходімо!
Певна, ти був хорошим татом.
Намагався.
Їм пощастило з тобою.
Усе, досить ніжності.
Мені ще змагання з рогатки судити.
Тягніть одночасно.
Ні, тягніть разом. Ви тягнете порізно.
Так, лівий бік є. Тепер правий…
Добре, ану…
Свято вдалося.
У мене було бачення, так?
Так.
Чула, що Мері — головна суперниця Ромензі за найкращий твір.
Я ні слова не чула, але вона тижнями вправлялася.
Нехай переможе найкраща.
Я тут думала, як сумую за викладанням…
Вище з правого боку. Ось так, добре. Усе, є.
Чудово.
Вибач, що ти казала?
Я хочу піти вчителькою в школу, коли почнеться семестр.
Керолайн, посаду вже віддали. Молодій жінці, яку порадила Марґарет.
У неї два роки досвіду й бездоганна репутація.
Сама знаєш, вчителюють лише незаміжні.
Це не я вигадала, такі правила.
У тебе ж немовля, сім'я.
Певна, ти погодишся, що цьому місту потрібні
молоді, свіжі обличчя.
Авжеж.
До того ж я придумала для тебе дещо інше.
З появою залізниці
я прийматиму й допомагатиму новоприбулим.
Ілай хоче балотуватися в мери.
Це таємниця. Нікому ні слова.
Роботи в мене буде по вуха,
тож часу на жіночу спілку геть не зостанеться.
Перебереш віжки?
Я залишуся директоркою, але повсякденні справи перейдуть тобі.
Жінки тебе шанують.
Мені дуже приємно,
але я потребую оплачуваної роботи.
Я не знала.
Не затримуватиму тебе.
У готелі планують розширюватися. Свій ресторан і пекарня.
Шукатимуть вмілу кухарку.
Я залюбки тебе порекомендую, якщо хочеш.
Так, дякую.
Скажеш, коли вирішиш про жіночу спілку, добре?
Хочеш, щоб твоєю спілкою керувала жінка, яка працює?
У всіх нас, жінок, своя праця.
Я подумав, тепер, коли угоду вже підписали,
у місті з'явиться робота на залізниці.
Якщо так,
я був би вдячний за рекомендацію.
Робота, звісно, є,
і я залюбки порекомендую тебе як бригадира.
Нам потрібні такі працівники.
Дякую.
Певна річ, залізниця в Індепенденс дійде ще не скоро,
зате на інших відгалуженнях роботи не бракує.
У Небрасці або, ймовірніше, у Колорадо.
Я не хотів би їхати так далеко від сім'ї.
Це ж лише на якийсь рік.
Певен, у тебе великі плани на ділянку.
- Так. - Подумай.
Йду гляну, як там мої дівчата.
Завжди знайдуть якусь пригоду на свою голову. Це в них від Джемми.
З радістю оголошую, що перше місце
за чудову композицію, підбір кольорів і рівні стібки здобуває…
Мері Інґоллз.
- Дякую. - Молодець.
Чудова робота, дуже гарна.
Вітаю.
Дякую. Ви теж щось виграли?
Перше місце за імбирне печиво. Без конкурентів.
Щось Кейлеба ніде не видно.
Він зранку трохи засумував.
Не зізнавався чому.
Може, знайдеш його, розрадиш?
Дякую вам.
Привіт.
Лікарю Танне, з приїздом.
- Ми можемо поговорити? - У мене немає часу.
Товариство зайве, дякую.
- Я щойно з Філадельфії. - Сподіваюся, ви гарно з'їздили.
- Емілі, дозволь пояснити. - Не треба. Ні — значить ні.
Після Різдва я надіслав документи про розлучення.
Але дружина не підписала.
Ясно.
Коли ти спитала про майбутнє,
я зрозумів, що мушу негайно все владнати.
І я владнав.
Гарного дня.
Будеш?
Відбив останні в старого Спенсера.
Не жалій, він і так беззубий.
Не журись.
День засновників. Індепенденсу два роки.
Сем Паркер каже, тиждень тому сюди приїхали молоді будівельники.
Беруть пів ціни.
Пів ціни?
Вони хоч молоток тримати вміють?
Яка різниця?
Пара, яка купила нашу землю, не може заплатити.
Думав, підроблятиму теслею восени, але…
ніяк не складається.
У мене є робота. Заганятиму худобу на перегоні.
Залюбки поділюся.
Матимеш задарма дійну корову.
Телята не встигають за стадом.
Буде свіже масло твоїм дівчатам.
- Щедра пропозиція. - Суто егоїстична.
Щоб ти залишився й допоміг збудувати будинок.
- Будинок? - Питання щодо землі вирішено.
Я подумав,
може, пора мені осісти.
А про тих молодиків за пів ціни — забудь.
Після першого ж буревію люди побіжать до справжніх майстрів.
Ходімо на змагання з рубання колод? Покажемо, хто тут головний.
Привіт, Лоро. Хто твоя подруга?
Добра Орлиця.
Добра Орлице, це Едіт і Ромензі.
- Чому ти не приходиш до нас бавитися? - Тому що ви кепкували з Кейлеба.
Ти вже навчилася читати?
Чи сидітимеш у школі з малими дітьми?
Я вмію читати.
Наступна учаснице, твоя черга.
Бачу, ти збрехала, що можеш поцілити в кролика з 20 кроків.
Я виграла конкурс з вишивки.
Бачив би ти, як Ромензі скривилася.
Вітаю.
Ти в порядку?
Ти отримав листа.
Від мами.
Від мами?
Після Різдва Емілі подала оголошення в газети по всій країні.
Мама побачила і написала мені.
Пише, що не знала, що зі мною сталося.
Вона живе в Цинциннаті й хоче, щоб я повернувся.
Я страшенно хочу її побачити,
але якщо поїду, Емілі може образитися.
Емілі не образиться.
Сумуватиме за тобою.
Але не образиться.
А ти?
Сім'я — це головне.
Я хочу, щоб ти її мав.
Але я теж сумуватиму.
Слово «незалежність» означає свободу та самодостатність.
Наше однойменне місто відстоює ті самі цінності.
Не хочу наступного року в школу.
Забудь про тих дівчат.
Сядемо разом, і ніхто нас не чіпатиме, бо ми розумніші за них усіх.
Ти ж іще не знаєш, чи залишишся.
Можливо, я буду там сама.
У тебе є сестра. Ти ніколи не будеш сама.
Твоя правда.
…для таких самих однодумців.
Його зусилля дали плоди.
Наше місто — це більше, ніж незалежність.
Це наш дім.
Переможниця.
Молодець, Ромензі Джеймс.
Остання учасниця — Мері Інґоллз.
Міс Інґоллз?
- Вийди ти. - Міс Інґоллз?
- Ні. З нас Мері розумна. - Міс Інґоллз, останній шанс.
Ти так само розумна.
Тоді конкурс завершено.
Зачекайте!
Я міс Інґоллз.
Індепенденс…
Місто, назване на честь способу життя.
Насправді це кумедна назва для такого містечка.
Прерія така велика, а ми — такі маленькі.
Насправді ж
ніхто з нас не вижив би тут сам.
Ми маємо допомагати одне одному, коли нам треба дах над головою,
коли ми хворіємо
і коли нам самотньо.
Індепенденс — це не про самодостатність,
свободу, волю чи щось подібне.
Це місце, де ми єднаємося.
Тут ми дізнаємося, ким ми є.
Індепенденс — це знайомство з людьми, які живуть тут уже давно,
і з тими, хто щойно приїхав.
З тими, хто відрізняється від усіх, кого ми знаємо,
і з тими, хто став нам за рідних.
Індепенденс — це не місце.
Це ідея.
Це люди, які назавжди в наших серцях.
Молодець, Лоро!
Так!
Браво!
Чудова промова!
Лора!
Браво!
Молодець, Лоро.
Чудово виступила.
Перше місце отримує…
Ромензі Джеймс.
- Молодець! - Браво!
Браво!
Дякую.
Так тримати.
Це не має значення.
Я ще не чув кращої промови.
Правдивішої теж.
Може, пора нам потанцювати?
Гаразд.
Є!
Сюди.
Про що замислився?
Ти не думала про те, щоб знову осісти?
Я вже скуштувала того життя.
Воно не для мене.
Просто я зрозумів, що стаю кращою людиною, коли маю сім'ю.
Хотіла б я тобі це дати.
Поговоримо?
Нехай ми й станцювали, але говорити я не хочу.
- Ти маєш повне право злитися. - У цьому ми згодні.
Ти зробив з мене дурепу.
- Вибач. - Чому ти просто не сказав?
Не знаю. Мабуть, ти захопила мене зненацька.
Я не думав, що покохаю знову.
Я думав про тебе щомиті, коли поїхав.
Я дуже хочу, щоб ми йшли в майбутнє разом…
якщо дозволиш.
Поки що можемо…
просто ще раз станцювати.
Пам'ятаю, як уперше побачив тебе в танці.
Йшло заняття з котильйону, а ти приволік цілий візок книг.
А ти запропонувала показати бібліотеку.
Я хотіла твою Джейн Остін.
- Визнай, я був чарівним. - У власних очах.
Ми ще не знали, що на нас чекає.
Кохання.
Війна.
Втрата.
- Обіцянка. - Ми вірили, що все можливо.
- Ми шукали новий триб життя. - Не таким я його уявляла.
Мабуть, воно завжди так.
Я хочу спробувати знову.
Почати заново.
Я хочу відчути цю обіцянку,
цю можливість.
Ти мав рацію.
Вона завжди буде з нами,
куди б ми не подалися.
Я поговорю з Луїсом про ферму.
Привіт, моє щастячко.
Так.
Потанцюєш зі мною?
Ми за нею наглянемо.
День минув не так, як ми надіялися.
Як завжди, еге ж?
Я знаю, ми впораємося.
Як завжди.
Що ти наробив? Ти зруйнував людям життя.
Що тепер? Ти від мене не втечеш.
Стій!
Я зараз повернуся.
Джеймсе, не тікай від мене.
Агов! Джеймсе, не тікай від мене.
Я сказав, не тут, Кайнде.
Заплатити? Я заплатив своїм потом.
Не чіпай його, Расселе!
Ану…
Гад він.
Заманив нас сюди, щоб потім витурити з домівок.
Ану! Скажи йому, Джейсме.
Осейджі підписали угоду,
і тепер уряд хоче зігнати нас з ділянок,
якщо за два тижні не заплатимо.
- Ти про що? - Акт про гомстед тут не діє.
Уряд викупив землю в осейджів
і хоче на цьому нажитися.
Ілай і його залізниця нас обдурили, а тепер змушують заплатити!
Я нікого не дурив.
Скільки хочуть?
Долар п'ятдесят за акр.
Ринкова вартість.
А якщо грошей немає?
Хто не зможе заплатити, того маршали виженуть услід за індіанцями.
Шлях до прогресу — не без спотикань.
До біса тебе з твоїм прогресом.
Я домовлюся про позику на залізницю.
Зарплати бригадира вистачить, щоб виплатити,
а то й подвоїти розмір ділянки.
Усього за якийсь рік.
Може, два.
Що скажеш?
Скільки ти почула?
Достатньо.
Скільки нам дасть врожай?
Не знаю.
Акрів десять.
Можемо розпродати меблі.
Кишеньковий годинник, гребінці, скрипку.
Якщо візьмуть на роботу, може, вийде перезимувати.
Або піду в бригадири.
Ми тут не для того, щоб бути порізно.
Що це там?
Пожежа в прерії.
Нехай горить.
Нехай спопелить Ілаєве місто. Він заслужив.
Пожежа!
Ілаю, йди.
Тримай.
Тримай. Обережно.
Копаємо протипожежну смугу!
Хутко й рівно!
Копайте!
Пожежу загасять.
- А якщо ні? - Тоді побіжимо до струмка.
Туди тікають усі птахи, кролики й змії.
Тоді й ми туди.
Зупинімося серед щоденних втіх
Полічімо сльози, пролиті між них
Допоки біду й горе спільно ділим ми
Лунатиме у вухах пісня назавжди
Скруто, йди і більше не вертай
Ти почуй цю пісню, почуй ти мій відчай
Скруто, скрутонько, ти більше не вертай
На мій ґанок ти більше не сідай
Скруто, йди і більше не вертай
Не допомагає!
Треба відступати!
Ні!
Не можна здаватися!
Ніхто не помиратиме за твоє місто, Ілаю!
- Назад! - Відступаємо!
- Назад! - Назад!
Відступаємо!
Усім назад!
Хутко!
Тікайте звідси!
Вітер повертає.
Дме в інший бік!
Нарешті скінчилося.
Мамо, я знала, що ми ще побачимося.
Жахіття.
Справжнє жахіття.
Привіт.
Усе добре.
Ми в безпеці.
Ходімо додому.
Тпру.
Джеку!
Джеку, сюди!
Погляньмо на збитки.
Джеку!
Немає що рятувати.
Немає.
Куди ми подамося?
Назад у Великі Ліси?
Ти цього хочеш?
Мені подобається, які ми тут.
Ми приїхали сюди, щоб стати кращими. Нам це вдалося.
Ми зможемо знову.
Рушаймо далі.
Куди?
Ми не можемо залишитися.
Це як?
Мені шкода.
Мері, віддай йому гроші.
Візьміть, щоб віддати борг у крамниці.
Ми виграли менше, ніж хотіли, але ми знайдемо роботу.
Річ зовсім не в цьому.
Вони ваші.
Ви заробили.
Ходи сюди.
Ти казав, ми тут назавжди.
Я хотів, щоб так було.
Коли я уявляю майбутнє,
коли мрію про наше життя,
то завжди бачу лише найкраще.
У тебе є надія.
Є.
Але деколи її замало.
Вибач, Крихітко.
Хотів би я зробити все інакше.
Надія — це все.
Це найважливіше.
Не втрачай її.
Не здавайся.
Не здамся.
Цього разу з нами прийдуть попрощатися?
Авжеж, прийдуть.
Отакої.
- Ні. - Ні? Не кажи вголос.
- Маємо вибрати дату. - Ні.
Саме так. Там і залишилася.
А де містер Едвардс?
Певна, він скоро прийде.
Це занадто.
Вони вартують у три-чотири рази більше, ніж борг.
З собою не забереш.
На вітрині вони не затримаються.
Дозволь, хоч за плуг заплачу.
Решту вважайте подарунком на майбутнє весілля.
Ось так.
Біжи!
Ще!
Так!
Коли виїжджаєте?
Наступного тижня.
А ви?
Завтра зранку.
Дякую за вашу доброту.
Надіюся, ще побачимося.
Не забудь мене.
Ніколи.
Я намагаюся закарбувати все в пам'яті.
Я теж.
Ти мені писатимеш?
Мені до душі, як ти бачиш світ.
Я писатиму щотижня.
А я відповідатиму.
Наших листів вистачить на цілу книжку.
Я заберу частинку тебе у своєму серці.
Ходімо.
Перший привітав й останній прощаєшся.
Дякую за все.
Бережи себе, Чарльзе, і свою сім'ю.
Остерігайся підступних течій.
Він не витримав би розставання.
Але він дуже вас любить.
Передайте йому дякую
за те, що знайшов Санту в прерії…
і за нашу з ним дружбу.
Передам.
Уявіть, як кроликам смакуватиме наш город.
Хто тепер тут житиме?
Може, нова сім'я створить свої спогади.
Може, хтось із осейджів.
Або, може, лише квіти, небо
і кролики.
Ген-ген далеко, там є щасливий край
Святих там німби сяють — ясно аж гай-гай
Ангельський хор співає Бога-Царя прославляє
Гучно всі співайте, хвалу воздавайте
Гайда в щасливий край Ой гайда, гайда
Вже сумнівів катма Не зволікай, гайда
Ми заживем у щасті Без гріха, без печалі
Господи, з тобою На вічну благодать
Джеку, назад! Джеку!
Тату, зупини фургон.
Тпру.
Джеку, назад!
Джеку!
Містер Едвардс?
Це містер Едвардс!
Тпру.
Я приєднаюся, якщо ви не проти.
У мене своячка живе в Міннесоті.
Містечко Волнат-Ґров. Її чоловік тримає там крамницю.
Там хороша земля й добрі люди.
КРАМНИЦЯ ОЛЕСОН ВОЛНАТ-ҐРОВ, МІННЕСОТА
- Дівчата, що скажете? - Так.
Веди нас.
Гаразд.
Уперед.
Переклад субтитрів: Софія Семенко