ČASOVNO POTOVANJE OBSTAJA.
LE DA TEGA ŠE NE VESTE.
Slabo.
Kaj počneš, kapitan? –Saj je jasno. Sunil sem reaktivca.
Jasno je, da ga poskušaš. Lahko ti sledim.
Veste, da to vem. Nekdo od naju ne ve za finto.
Gospa, zagnal je črvinjenje. –Adam, dobro me poslušaj.
Če ne odnehaš, te bom …
Gotovo ste hoteli reči kaj strašljivega,
ampak vaš sledilni sistem se bo …
SIGNAL PREKINJEN –… obesil.
IMPULZ NARED
Samo ne umret!
DrSi predstavlja PROJEKT ADAM
Adam!
Ubil te bom! Reed!
O, ne! Oprosti.
Ni bilo … Živjo. –Ne. –Velja. Adijo!
Reed! Pridi nazaj!
Boš še kaj zinil? –V bistvu …
Je vrag vzel šalo? To bo zabavno.
Kdo tako govori? Si to pobral iz začetnega kompleta za nasilneža?
Se sploh slišiš? Chuck, kaj smo rekli?
Nič nisem rekel. –Tiho, Chuck.
Tako se dela!
Zbor v telovadnici …
Niti besedice.
Ga. Reed. –Ste ga videli?
In Adama boste suspendirali?
Mislite, da je sprovociral Rayja? Spet Ray Dollarhyde?
Šele eno leto je brez očeta! Pokažite malo sočutja!
Nisem bil kriv. –Poznam tvoj jezik.
Vem, zakaj si jih skupil. –Obrekoval me je pred razredom.
Naj bi to kar požrl? –Večji je.
Vsi so. Še celo nekateri dojenclji.
Ne razumem te. –Oče bi me.
Kaj se dogaja, ljubček?
Če bom morala ves čas z dela pote, bom izgubila službo.
Že tretjič si se stepel. –Vem. Bi mislil, da bom kaj boljši.
To bo v tvoji kartoteki. Te ne briga za svojo prihodnost?
Naj te raje začne skrbeti, ker se prihodnost bliža.
Hitreje, kot misliš.
Hej, Adam.
Adam, ven grem. Pridi povečerjat.
Kam greš? –Na večerjo s prijateljem.
S katerim prijateljem?
Ime mu je Derek. Sodelavec je. –Na zmenek greš.
Ni zmenek. Mislim, da ni. –Tvoja obleka misli, da je.
Ja, res grem na zmenek. Zakaj?
Ne omenjajva več zmenka.
Oprosti. Morala bi se pogovoriti o tem.
Ne vem, kako to početi. Govoriva zdaj.
Kristus, ne. –Ne, lahko imaš zadržke.
Samo bodiva v isti ekipi … –Iti moraš.
Poslal mi je SMS?
Glej no.
Čisto nov svet. Nocoj bova govorila o tem.
Mami, počakaj.
Kaj je? –Obrni se.
Ravnaj pametno, prav? –Pravi fant, ki je bil suspendiran.
Rada te imam.
"Tudi jaz tebe. Več, kot se zavedam."
Zakleni vrata na teraso, dokler se ne vrnem.
Nič pečice, nič odpiranja vrat, nič video-igric.
Hawking?
Kaj je? Kaj vidiš?
Hawking, čakaj! Hawking!
Hawking!
Mojbog, prestrašil si me.
Kdo je?
Tukaj nimava kaj iskati.
V redu sva.
Hawking!
Kar mirno.
Ali pa telebni in zakriči.
Odloži kij. –Kdo si?
Nič ti ne bom. –Kaj delaš tukaj?
V glavnem krvavim.
Koliko si star?
Kaj? –Koliko si star?
Dvanajst.
Drek!
Kako si prišel v garažo? –Odprta je bila.
Ni bila. In to je letalski kombinezon. Si pilot?
Ja. Poslušaj.
Nikogar ne kliči. Nič ti ne bom.
Si že rekel. –No, treba … Zaboga!
Treba je bilo ponoviti. –Veliko krvi.
Imam je še ogromno. Kje imaš mamo?
Na zmenku. –S kom?
Kaj? –S kom? Kako mu je ime?
Ne vem. Derek? –Derek?
Derek …
Tip z brado na bundesligo.
Kozjo bradico? Pa tako povej.
Ni pomemben. –Noben ni.
Priden pes.
V hišo grem po nekaj reči.
Previdno s tem.
Počakaj tukaj.
Daj no.
Rekel sem, da ostani v garaži.
Da bo nek čudak sam šaril po moji hiši?
Ja. –Pa kaj še.
Tudi jaz nočem biti tukaj.
Samo krvavitev moram ustaviti.
Počistil bom rano, preprečil vnetje
in se spokal proč. Ne dotikaj se!
Samo gledal sem … –Prste stran.
Je to svetlobni meč? –Ne.
Pusti že enkrat kij! Če bi te hotel, bi te že namlatil.
Če sem čisto iskren, se ti pest prilega na ksiht.
O, moj … –Bog!
Krogla je šla skozi. Dobro. –So te ustrelili?
Ja. V bistvu ne.
Zabodli so me s kroglo. Kaj misliš, teslo?
Jaz, teslo? Ti si se pustil ustreliti. –Dovolj.
Hecno. Prdne, ko zakašljam.
Ogabno. –Zelo. Gor grem po nekaj reči.
Kar mirno. Lahko mi zaupaš. –Lahko ti je reči.
Jaz bom pa psihiatru razlagal, kje se me je hudobnež dotikal.
Jezus, a na to si pomislil? Ti pa si bolnik!
Kdo si?
To je zaupno.
Zakaj si tukaj? –Tudi zaupno. –Si pri vojnem letalstvu?
Kaj slišiš, ko rečem "zaupno"? "Čokolada"?
Pa svetlobni meč? –Ni svetlobni meč!
Kristus marija, Adam. Pomiri se.
Vem, da si bil od vedno ves zblojen …
Kako poznaš moje ime?
Si Adam Reed, rojen 10. februarja 2010.
Tvoja starša sta Ellie in Louis Reed. Louis je umrl pred enim letom.
Ne ukvarjaš se s športom, ker imaš astmo.
In zelo majhen si za 12-letnika.
V srednji šoli so te že večkrat suspendirali zaradi pretepanja.
Kar je ironično, ker se ne znaš braniti.
Hawking! Mir!
Kako poznaš ime psa? –Ker sem ga jaz poimenoval.
Kam pa kam?
Kristus.
No, prav.
Pripravljen? Globok vdih.
Drži sapo.
Dve, tri, ena.
Zmaga.
Pri sedmih letih
sem se zaletel v mizo na terasi.
Imel sem 12 šivov.
Tukaj.
Znal si priti v očetovo garažo. Znal si zapreti hladilnik.
Pomagal si mi dihati.
Imava isto brazgotino.
In nosiš očetovo uro.
To uro.
Ti si jaz.
Matervo … –To je zaupno. Ampak ja.
Nekoč sem bil.
Neverjetno, da si prihodnji jaz.
Hitro si se sprijaznil s tem. Kar malo strašljivo.
Zakaj si tukaj? –Reševalna misija.
Hotel sem v leto 2018.
Čim prej moram tja. –Koga iz leta 2018 rešuješ?
Resno? –Prav. Mi vsaj poveš, kako si pripotoval?
Pokazal ti bom.
Kaj je bilo to?
Drek. –Kaj je?
Preidiva k prvotnemu načrtu. Tu prideš v igro ti.
Časovni reaktivec je naravnan na uporabnikovo DNK.
Ker sem poškodovan, mi ne pusti leteti.
Še odpreti ga ne morem, da bi ga popravil. A nekdo ga lahko.
Poglej jo.
Greva.
Sedi. –Mojbog. –Ja, sedi.
Poglejmo. Poškodovan ščit.
Hlajenje pušča.
Ne vem, kaj je to, ampak rdeč alarm ni dober znak.
Vem, da bi rad pritisnil na čisto vse gumbke,
ampak reaktor ima kvantni podpis.
Če ga zaženeš, naju lahko najdejo.
Če so tukaj. –Kdo?
Lepo, da nisi vprašal, ker je to zaupno.
Saj že vem, da si iz prihodnosti. –To obžalujem.
Nisem se hotel vrniti k temu.
Kristus. V redu.
Izoliral sem poškodovane releje.
Ladja se bo začela popravljati.
Koliko časa bo trajalo? –Na 50 % je.
Upajmo, da manj časa, kot se bom jaz zdravil.
Se spomniš tega? –Česa?
Tega tukaj in zdaj. Sebe v 2022.
Vem, kaj tuhtaš. Brez veze. –Če se to dogaja meni,
se je že zgodilo tebi. Razen če je kot multiverzum …
Kakšnen multiverzum neki! Preveč filmov sva gledala!
Samo zanima me.
Prav.
Ko se bom vrnil v svoj lastni čas,
se bodo najini spomini znova preoblikovali in uskladili.
A ne, dokler sem tukaj. –Lastni čas?
Na kvantnem nivoju sodiš le v en časovni hip,
ko ne mešaš štren kozmosu, kot jih jaz.
To je tvoj lastni čas.
Kamor spadaš.
S tem, kar si mi povedal,
si morda spremenil mojo prihodnost?
Tvoja prihodnost je tako ali tako tragična.
Samo hec. Ali pač.
Samo hec. Pridi.
In zdaj? –Nič. Počival bom, da se rana zaceli,
in razmislil, kako investirati v tvojo prihodnost.
Kot Biff iz Nazaj v pr … –Si nor?
Pojdi v hišo, preden se mama vrne. In ne obnašaj se čudno.
Ja?
Mega. –A ni?
Lahko ugasneš luč na poti ven?
Živjo. Kako si še vedno pokonci?
Večer je bil poln presenečenj. –Srhljivo. Kaj je?
Kako je bil ne-zmenek? Je steklo?
Mislim, da ne.
Živjo. Spet jaz.
Pozabila si šal. –Ja, ježeš. Hvala.
Živjo, mali. –To je moj sin, Adam.
Adam, to je Derek. –Živjo.
Živjo, imaš lepo brado na bundesligo.
Marička, Adam. –Prvič slišim kaj takega.
Še enkrat hvala. –Se vidiva.
Malo verjetno. Te bom priporočil.
Dovolj.
Se vidiva v službi. Adijo.
Zdi se prijeten.
Kaj je?
Včasih si res nesramen, veš?
Dobro jutro.
Nisi v službi? –Plačati moram zavarovanje za hišo.
Ne najdem potrdila.
S takim hranjenjem dokumentov?
Osupljivo. Kaj pa prek interneta?
Ko bom imela nekaj prostih ur, bom postavila račune.
Do takrat pa mi ostane sistem tvojega očeta.
Mi pomagaš? –Žal moram iti delat pokoro v sobo.
V redu. Iti moram.
Pokliči, če me boš rabil. –Ne bom.
Mama je šla v službo.
Očetova najljubša skladba. –Tudi moja.
V nečem sva se pa le strinjala.
Kaj je?
Samo … Kar mišičast si.
V redu. –Veliko telovadiš?
Ali kdaj kaj zadržiš zase? Poskusi kdaj.
Je v prihodnosti genska terapija ali nanotehnologija …
Ne dotikaj se.
Kdaj se zgodi vse tole? V prihodnosti vsi postanejo nabildani?
Se zgodi na kolidžu?
Bova dobila kakšno punco? –Adam!
Časovno potovanje obstaja.
Ni to noro?
Tvoje pojmovanje vesolja je pravkar šlo za psom.
Ti pa sprašuješ, ali sem s katero spal.
Pa sem?
Samo zanima me. –Naj te v tišini.
Zgodilo se bo!
Kam greš? –V lekarno. Zakrpati moram rano.
V taki opravi?
Obleci si očetove cunje.
Kdaj je bila očetova nesreča?
Pred letom in pol.
Ni še počistila njegove omare.
Ni ne vem kakšna gospodinja.
Ti imaš njo, ona pa nikogar.
Razumeš?
Vsak dan se zbudi s strtim srcem in polno omaro oblek,
ti pa ji potem še dodatno greniš življenje.
Jaz sem ti. –Česa ne poveš.
Čez 30 let te še zmeraj zvije,
ko se spomniš, kako si ravnal z njo.
Tole jakno sem oboževal. –Oče tudi.
Čakam, da ga bom manj pogrešal. Ni se še zgodilo.
Ga še pogrešaš?
Pogrešal sem ga, ko je bil tu.
Ne bo ti prav. –Seveda mi bo.
Kako je reaktivec? –Popravlja se.
Prišel si rešit nekoga v 2018.
Kako si končal v 2022? Si nekako zgrešil?
Ustrelili so me, ko sem kradel letalo.
Krvavel sem in ladja je razpadala. Nisem dvakrat preveril koordinat.
Ukradel si ga? –Vezan je name.
Nisem ga ravno ukradel. Izposodil sem si ga.
Je razlika. Mi daš kaj denarja? –Ga nimaš? –V prihodnosti ga ni.
Res? –Seveda imamo denar. Počakaj tu.
Živjo, Reed!
Drek.
Glej, koga smo našli.
Se lahko danes ne pretepava, Ray?
Imam pomembnejše stvari.
Hej, fanta. Uživata v suspenzu? –Zdaj že.
V vranico si me. –Ta kretena pa poznam.
Samo igramo se. –Tiho, Ray. To nima nič s tabo.
Chuck.
Kaj se dogaja?
Ray je pripravljen. Sramoto si delaš.
Ne boste prekinili? –Ne. To bi bilo neodgovorno.
In našla bosta že kak drug način, da ga premlatita.
Veliko gofljo ima, saj razumem. Bistvo je, da se spoprimeta zdaj.
Dajta nama trenutek. Ogrejta se.
Kaj počneš? –Ray Dollarhyde te šikanira, ker si majhen in šibek.
In imaš dolg jezik. Ampak noče se tepsti.
Tudi jaz se nočem! –Tega ne ve!
Stopil mu boš nasproti, dvignil roke
in Rayja pogledal v oči.
Nasmehnil se boš, kot da si vse življenje čakal na to.
Kot da komaj čakaš, da ga vidiš izpustiti dušo.
Potem boš počepnil in ga sunil v zasebni kotiček.
V kaj? –Ga bova nalomila ali bova le govorila ves dan?
Nalomil te bom, ti …
Nisva se tako zmenila.
Lepo. –Se cmeriš, Reed?
O, ne, v jok sva ga spravila.
Kot da je poskušal izgubiti.
Kar teci, Reed!
Kaj pa …? –Tega sicer ne smem.
Si kdaj slišal izraz "vsak nasilnež ima nasilneža"?
Tvoj je pobegnil, zato bom jaz prevzel.
O čem govorite? –Dobro se boriš. Velik si.
Če se še enkrat spraviš na Adama, te bom našel, Ray.
In potem to ne bo nobena igra.
Kosti ti bom populil iz telesa, jih nabrusil
in z njimi naluknjal Chuckieja.
Zakaj mene? –Drži gofljo, da ne dobiš Rayjevih stopal vanjo.
Si razumel? Vse? Kosti, stopala, Chuckiejeva usta?
Dobro. Ali slučajno lulaš? Dobro teče.
Pojdi domov in se očedi. Odlika je slika srca.
Madona, sem ju sovražil.
Daj no. Adam.
Pusti moje reči in odpri vrata.
Odloži drona. Oba naju bo ubil.
Si pač izgubil ta boj. Nisi tega do zdaj že vajen?
Lahko bi pomagal, pa nisi.
Joj, si občutljiv. Moral si izgubiti.
Verjemi mi.
Ne boš postal jaz, če te ne bodo mlatili.
Močno. Ves čas.
Oprosti, če sem danes šel predaleč.
Ne bi smel.
Kdo je to? –Kdo?
Daj nazaj.
–Ko poveš, kdo je.
To je moja žena, Laura.
Ženo imava?
Ne, nimava je več.
Živjo.
Živjo. Kako si? –Živjo, Paul.
Čas beži. –Ja. Kako gre? Otrok že kaj spi?
Ne še. –Te dni boš pogrešal, ko bodo minili.
Težko verjamem. –Verjemi, dojenčki so čista ljubezen.
Ko zrasejo v najstnike, pomorijo vso srečo.
Hvala. –Se že veselim.
Oprosti. Težek dan sem imela.
Leto. Par let.
Je sinu še težko?
Sovraži me.
Ni on kriv. Tako pač preboleva.
Bo že v redu. Oba bova v redu.
Kaj delam narobe? –Nič.
Oprostite. –Prestrašili ste me.
Prisluškoval sem.
Ja, najstniki so grozni.
Kot da živiš z osvežilcem za pisoar, ki kriči nate.
Največkrat trpijo mame.
Ja.
Ampak nekaj vam povem.
Sinovi se vedno vrnejo k svojim mamam.
Lepo.
Govorite iz izkušenj?
Drži.
Imate dobro mamo? –Ja.
Imam najboljšo mamo.
Dobro.
Upam, da imate prav.
Še vedno iščem internate v Faludži …
Pravilno.
Ne mislim resno. Krasen fant je.
Zelo ga imam rada.
Predlani sva izgubila očeta v prometni nesreči.
Ja. Grozno.
Sploh ne veste.
Malo pa že. –Oprostite.
Oprostite.
Oba hkrati.
Hvala. –Hvala.
Ali ne žalujete tudi vi?
Seveda.
Pa mu povejte.
Povejte mu.
Tega ne potrebuje. –Mislite, da ste močni zanj.
Problem tega, da se delate, kot da vas ne gane, je,
da je temu nasedel.
Mogoče mora spoznati, da niste v redu.
To ni nič hudega.
Moj mož je imel takšno jakno.
To je klasika.
Ja. –Prijeten klepet. Se vidiva kdaj drugič.
In …
Ne sovraži vas.
Rad vas ima.
Bolj, kot ve.
Zasidrani smo.
Začnite iskati reaktivca. Najdimo ga in se poberimo proč.
Poiščite ga.
Vrnil si se po ženo? –Ne govoriva o tem.
Tudi moja žena je. –Govoriva o tem. –Hvala.
Spoznala sva se na akademiji. Prišla je 20 minut prepozno.
V napačno predavalnico v napačni stavbi.
Ponudil sem, da jo pospremim v pravo in …
Zatreskan sem bil, še preden sva prišla ven.
Pred nekaj leti se ni vrnila s časovnega skoka.
Rekli so, da je zamočila vrnitev, ampak bila je najboljša pilotka.
Napisala je knjigo o vrnitvi iz skoka. Ni imelo smisla.
Hotel si v 2018, ker je šla tja?
Ja. –Kaj je počela tam? –Ne vem.
Spremenili so zapisnik skokov. Nekdo nekaj skriva.
Morda to ni bilo všeč Sorianovi.
Maya Sorian, očetova družabnica?
Vedno je bila prijazna. –Verjemi, da ni prijateljica.
Ne. –Po očetovi smrti je obogatela z njegovo tehnologijo.
Podkupila je vse prave ljudi.
Kmalu je imela popoln nadzor nad najdragocenejšim virom na zemlji.
Časom. –Čakaj, oče je iznašel časovno potovanje?
Ja. Nenamerno.
Se spomniš magnetnega pospeševalnika?
"Projekt Adam".
Jaz mu pravim njegov najljubši otrok.
Kaj se je zgodilo z Lauro?
Verjetno jo je Maya ubila. –Kaj? –Ja.
Zato moram v 2018. Reaktivec je skoraj nared.
Še nekaj dni bom počakal v lopi, da se popravi,
potem pa bom odletel.
Ampak to, da jo greš rešit in da govoriš z mano o tem …
Vse to za eno samo osebo?
Spreminjaš prihodnost. Ni to proti pravilom?
Premislil si boš, ko jo boš spoznal.
In izgubil.
Kaj? –Zgrabi torbo. Pripravi se za beg.
Zakaj? Kaj se dogaja?
Tja greva. Pripravi se.
Teci!
Ostani za mano.
Da ne bi! Nikar, Reed!
Ti pokažem nekaj odbitega?
To je svetlobni meč. –Tiho.
Čas za odhod.
Pozdravljen, Adam.
Reed! Ne gani se!
Christos. Pustijo čisto vsakega pajaca sem?
Kdo je to? –Christos. Kolega z akademije.
Dober pilot, a pokvarjen. Sorianin glavni varnostnik.
Huda opeklina. Moje maslo?
Upam, da te bom smel ubiti.
Je pa res, da si me prvi ustrelil.
Zdaj se tvoj ksiht vsaj ujema z dušo.
So ti kdaj rekli, da preveč govoriš? –Ves čas. –Ja. –Dovolj.
Adam, preden se zadeve zaostrijo, pridi z nami domov.
Ne.
Tvegal boš mladega sebe
zaradi zablode, da sem ubila Lauro?
Rada sem jo imela. Kot družina sta mi bila.
Ne bi vama storila žalega. Hudo mi je, da je prišlo do tega.
Nameri.
Christos, pospremite Adama nazaj v 2050.
Na vrsti si. –Ja. Odvrzi MagCyl.
Tole? –Ja. –Prav.
Boš udaril spodaj ali …?
Dovolj! Pusti ga!
Pridi.
Nad njo!
Kaj je to? –Smrt zunaj tvojega lastnega časa je grda.
Kaj počneš tukaj? –Rešujem te, ljubi. Za tabo!
Res si …
Res si tukaj.
Živjo.
Mega.
Pojdimo. –Ja. Pridi!
Noter!
Vedela sem, da boš prišel. Samo ne, kdaj. –Seveda.
Pogled na cesto. –Rekli so, da si zamočila vrnitev.
Pa kaj še. Časovno vrnitev obvladam.
Laura, to sem jaz.
Živjo. –Vzporedni stik?
Vedno si si želela, da bi me spoznala mlajšega.
Evo me.
Lahko upočasnimo? Nihče nam ne sledi.
Poglej gor.
S ceste moramo. Preveč smo izpostavljeni.
Ljubica, napeto bo.
Hitreje!
Ustavi. –Kaj? –Kaj?
Ustavi!
Vzvratno! Brž!
Hitreje!
Odhajajo.
Ne. Zbrali se bodo na kup.
Moramo s ceste. –Kakšne ceste?
Kako si naju našla?
Celo v preteklosti sem ti krila hrbet.
Zakaj si sploh šla v preteklost?
V zapisih skokov sem odkrila odstopanje.
Iz 2018 se je vrnil časovni reaktivec.
Kako je to čudno? –Nihče ni odšel v 2018.
Kako se je vrnil, če ni nikdar odšel?
Razen če je nekdo spremenil čas tako,
da se je prihodnost, iz katere je prišel, že spremenila.
Sem zamenjal možgane za mišice?
Slaba kupčija. –Prikupen mulc. –Neprecenljiv.
Ga ne bi kar utopila? Res se sovražim.
Kako se je to zgodilo? –Reaktivec je bil Sorianin.
Vrnila se je v november 2018.
Kaj se je takrat zgodilo? –Takoj ti povem.
Tole. Pospeševalnik tvojega očeta
je bil ravno zagnan.
To je bil prvi korak do potovanja v času.
Sorianova se je vrnila k mlajši sebi in si dala neke informacije.
Kaj pa?
Verjetno namig, kako z delnicami obogateti
in se znebiti političnih ovir za nadzor nad časom.
To je že imela.
Ali pač?
Ne.
Ni imela.
Ta naš svet je že spremenila Sorianova.
Je pri vas v 2050 slabo?
Sva gledala Terminatorja? –Ja. –Tako je 2050 na dober dan.
Sorianova me je opazila in mi na reaktivca nalepila bombo.
Pojej. Rešila sem se, a sem obtičala tukaj.
Držala sem se protokola.
Živela sem tukaj,
se ogibala stikov
in upala, da boš prišel pome.
Ves ta čas si bila sama.
Štiri leta.
Taka je služba. –Ja, ampak …
Že dobro. Privadila sem se samote.
Zdaj je mimo.
Našel sem te.
Našel si me.
Grem na sprehod. –Adijo.
Zabavajta se.
Živjo.
Kaj? –Ustrelili so me. –Ustrelili? –S pištolo, ja.
Reed? –Ja? –Zdrži. –Da, gospa.
Veš, kaj moraš. –Ne. Vrnil sem se pote.
Vem.
Ampak ne moreva živeti tukaj.
Moraš se vrniti v 2018 in popraviti storjeno.
Tole moraš končati. –Kaj misliš s tem?
Mislim …
Prepreči izum potovanja v času in reši prihodnost.
Prav, pridi z mano in … –Reaktivec je vezan nate.
Z nikomer drugim ne bo letel. –Boš že kaj pogruntala.
Srečava se na akademiji! Razumeš? Ne moreva …
Če preprečim potovanje v času, kar je težavno s Sorianovo za petami,
se ne bova srečala.
Ne bova se zaljubila.
Ne bova skupaj, Laura.
Sva pa vsaj bila.
Vsak najin trenutek se je vedno zgodil.
Tudi če spremeniva časovni tok,
bo v nama ostal odmev tega zdaj.
Našla se bova.
V to verjamem.
In če se motiš? Verjetno se motiš.
Kdaj sem se že zmotila?
Ne bom še enkrat prenesel.
Ne morem te spet izgubiti. Ne počni tega.
Kaj je bilo to?
Našli so nas.
Prekleto!
Za ovinkom je makadamska cesta. Zadržala jih bom.
Ne, ne bom te zapustil. –Moraš!
Ubili te bodo! –Proti meni nimajo šans!
Če te dobijo, je konec! –Samo zato … –Adam, dovolj!
Vem, da si prišel pome.
Zdaj pa moraš oditi zame.
Prosim.
To lahko popraviva.
Ljubim te.
Tako vem, da me boš spet našel.
Pojdi.
Pelji!
Prekleto!
Pridi.
Bum.
Reaktivec mi še ne pusti leteti. Potrebujem tvojo DNK.
Ko bova v zraku, lahko prevzamem vajeti.
Moral boš pohiteti, drugače naju bodo ujeli.
Kaj? Ne grem s tabo. –O, pač.
Christos!
Lepo te je videti!
Laura, si to ti?
Saj nisi več jezna, da sem te sestrelil?
Če sem iskrena, sem še rahlo razpaljena.
A me lahko poslušaš?
To je moj lastni čas. Ti si že imel otroštvo.
Imel si pustolovščine, letala, jaz pa sem še šibek astmatik.
Hočem preostanek. –Preostanek?
Tole je ostalo: očetova smrt te pokvari.
Potrt si in jezen. V šoli nimaš prijateljev.
Kolidž je tvoj vrhunec. Po enem letu izgubiš štipendijo,
ker si storil nekaj tako neumnega, da tega ne morem niti opisati.
Končaš v zračnih silah. Si dober pilot.
Pride potovanje v času in ves svet začne razpadati.
In nazadnje izgubiš ljubezen svojega življenja.
Ti je jasno?
Dokler ne izgubiš …
Kar ni je več.
Gotovo je še kaj več. –Ja. In zaradi Sorianove je zelo slabo.
Ampak to lahko popraviva.
Z uničenjem potovanja v času? –Ja.
Kako? Kakšen je načrt?
Ne bom razlagal načrta 12-letnemu piflarju,
ker nimam načrta. –Nimaš načrta.
Poznam pa nekoga, ki ga bi lahko imel.
Očija.
K očiju greš.
Ne.
Oba greva.
Ali si zraven ali …
Naj se tvoj mož privleče ven! –Zaposlen je!
Pozdravila ga bom zate.
Pozdravljena, Laura. Mar bi ostala mrtva.
Kje imaš soproga?
Tako. Daj mi roko.
Takole.
Lepa, zdrava DNK.
Lepo se namesti,
primi se za ročko,
dobro se drži, in se poskusi ne onesvestiti od G-jev.
Kaj so … Kristus!
Kaj se dogaja? –To.
Kaj? Kaj počneš?
Imam te. –Drži se.
Sem rekel, da se drži.
Ne pasi zijal.
Kaj se greš?
Sranje!
Primi se. Tole sem vedno hotel poskusiti.
Si ugasnil letalo?
Ja. –Mojbog.
Mojbog! Mojbog!
Mojbog!
Kje, hudiča, sta?
Nekje tukaj. –Adam, preveri ionski čitalec.
Tvoj reaktor je okvarjen. Preostal ti je en skok.
Če se ne vrneš zdaj, se ne boš nikoli.
Ti se odloči, mali.
Če nama ne uspe, bova obtičala tam.
Pohodi. –O, ja!
Imam te.
ZAŽENI IMPULZNI TOP
Dajmo!
Adam! –Saj bo.
Dajmo, Reed.
Adam! –Saj bo.
Adam! –Bo že!
Adam!
Dajmo! –Raje ne …
… umriva!
Ni mišljeno, da bo lahko.
Namesto da jamrate,
si dovolite biti nepopolni in se spravite delat.
Ne morete blesteti, če prej niste zanič.
Profesor Reed? –Sophie?
To bomo reševali vsaj dva semestra. –Mojbog, najmanj!
In potem bomo padli letnik, ker je to noro. –Saj bo šlo.
Poslušajte, to je lepota fizike.
To je lepota življenja.
Res je on.
Ja.
Tako je … –Ja.
Živ. Pridi.
Jaz bom govoril. –Morava mu povedati.
Nič mu ne bova povedala.
Le to, kar mora vedeti. Drugega ne smeva.
Reci. "Ne bom mu povedal."
Reci. –Ne bom mu povedal.
Fizika je garanje.
Ukvarjamo se s problemi, ki jih bodo rešili naši potomci.
Včasih boste našli kako čudno rešitev …
Tvoj pulover. Bistro.
A umrli boste, preden bo vaše življenjsko delo končano.
Gnili boste pod rušo,
medtem ko bodo generacije za vami
dokončale vaše začeto delo.
Kot so rekli stari Rimljani:
"Uživajte. Kasneje je, kot mislite."
Guy Lombardo.
Prosim?
Guy Lombardo. To ni starorimski citat.
To je rekel pevec Guy Lombardo, pri Royal Canadians.
Drži, to je rekel v svoji klasiki iz l. 1949, "Enjoy Yourself".
A Rimljani so to zapisovali v svoje sončne ure.
Oba imava prav. Zanimivo, da poznate pesem.
Vas poznam?
Samo obiskovalec sem.
Vprašanja?
Skripta je na moji spletni strani. Se vidimo v torek.
Adam?
Oči.
Adam?
Je to potovanje v času?
Prišel je pote iz 2050? –Ja.
Koliko si star? –12.
Zakaj potrebuješ 12-letnega sebe? –Ga ne.
Za reaktivca si me. –Reaktivca?
Ja. Sprva ga nisem potreboval.
2022 je bila pomota.
In ti si letel? –Ja. –Aja?
Je to moja jakna? Premajhna ti je.
Prav mi je. –Kot kondom z gumbi.
Zelo zabavno.
Zakaj je bilo l. 2022 pomota?
Ne bi smel biti tam. –Tudi tu ne.
Ja. –Ukradel je reaktivca. –Nehaj s tem.
Tega mu ni treba vedeti. –Oba nehajta govoriti.
Se zavedata, kako narobe je to?
Ne smeta iz svojih časovnic.
Kaj misliš, da počneva tu? Da sva prišla po objem?
Govoriti moram s tabo. –Ni mi mar.
Ni mu mar. –Mislim …
Zelo sem vaju vesel. Nič nimam proti vama,
ampak spokajta tja, od koder sta prišla.
Vsa vajina dejanja lahko povzročijo razcep!
Za sekundo utihni.
Ne bom poslušal. –Poslušaj me!
Zapri gobec!
Oči! Si v redu?
Matervola!
Lepo sem ga prosil, naj utihne in me posluša.
Pa ni hotel. –V redu sem.
Milo za drago! V tej družini se ne tepemo!
Kaj je bilo to? –Sam si si kriv!
Kako si postal tak kreten? Me nimaš rad?
Imam! –Ni važno!
Si resen? Seveda je! Pomembno je!
V prihodnosti nimate protokolov?
Z Mayjo sva se dogovorila za etično in nadzorovano uporabo!
Ni več važno.
Je nekdo že spremenil čas?
Kdo? –Sorianova.
Maya? –Maya.
Ne bi. Pozna posledice. Financira moje delo.
"Projekt Adam". –Ugibal sem, da z dovolj močnim impulzom
lahko ustvarimo uporabne prostorske črvine.
Pred 4 tedni nam je uspelo. Samo igral sem se s teorijo,
da bi lahko s črvinami premostili čas. Samo teorija je.
Še vedno. –Ta teorija mora scat. Gremo.
Jebenti! Jaz sem botroval potovanju v času?
Lep udarec, oči. –Verjetno sem si zlomil roko.
Žal mi je. Jaz sem kriv. Moj ego, moja nadutost.
Moja želja po intelektualni nadvladi.
Pa nas poglej. –Grozna hiba. –Nisi vedel.
Moral bi. –Ja.
Človeštvo se nima kaj vtikati v delovanje vesolja.
Obstaja že kaj večjega od znanosti. –Drži.
Zato bomo duhca začepili v steklenico. Uničili bomo potovanje v času.
Nobenega dejanja, še tako groznega,
se ne sme razveljaviti.
Še celo ta naš pogovor kvari usodo in čas.
Sorianova je to že storila. Svet drži za jajca.
Si prepričan? Imaš znanstveni dokaz?
Nimaš, ker ne moreš vedeti zagotovo. A povem ti,
vajina prisotnost lahko hudo zmaliči čas in prostor.
To se da izmeriti. –Nehaj. –S čim?
Nehaj biti znanstvenik. –A saj sem … –Bodi oče.
Vedno te je bolj zanimalo vesolje kot sin.
Ni res. –Je. Kasneje boš to spoznal.
Veš, kaj?
Zame je prepozno. Pozabi.
V redu sem.
Ampak on te potrebuje.
In kaj potrebuješ ti?
Sprehod.
Ne smem biti tukaj. Oditi moram.
Ne odhajaj. –Moram.
Prosim. –To presega vse nas.
Prenevarno je. Ne morem.
V redu je. Se bova že še videla.
Čakaj.
Nekaj ti moram povedati. –Ne, ne smeš.
Ne smem poznati prihodnosti.
Žal mi je.
Moram domov. K tvoji mami in tebi.
Ja, senator, a stabilnost teh črvin ni več hipotetična
in naše delo je preveč napredno za trenutno zakonodajo.
Lahko ali podprete moj program in ste del prihodnosti
ali pustite, da vas povozi čas. –Odloži.
Kaj delaš tukaj? Rekla si, da te ne bom več videla.
A tako?
Kdaj? –Nazadnje, pred dvema mesecema.
Pri meni je minilo 32 let.
Žal se ne spomnim vseh podrobnosti.
Kakorkoli že, časi se spreminjajo.
Ne moreš biti tukaj. Poznaš nevarnosti sprememb toka časa.
Izračunljive so! –Piflarka. Nehaj.
Vse, kar si prosila, nakup delnic, računi v tujini …
Vse to je nemoralno! –In nezakonito.
To ni šala. Nevarno je.
Že okoljski vpliv podjetij, v katera sem vložila, bo usoden.
Dejansko bo okolje oplelo že brez najine pomoči.
In mimogrede, Maya, storila si, kar sem rekla.
Kajti za to ceneno obleko in trapastim čopom se skrivam jaz.
Odhajam. –Kam?
Se s kom videvaš?
Ne. Preveč si zaposlena.
Vedno boš.
To podjetje je vse, kar boš imela. Tudi zasebno življenje.
In družina.
Ampak to je najina zapuščina.
In če bi dovolili, da nama jo vlada odvzame,
potem bo vsa najina žrtev,
vsa ta osamljenost,
vsa ta osamljenost
zaman.
Uspelo mi je. Spremenila sem prihodnost, v kateri sva pozabljeni.
Zakaj si se potem vrnila?
Ne moreva si lastiti potovanja v času, če ni nikoli obstajalo.
Tvoj mali Adam Reed te bo izdal.
Adam? Saj je še otrok.
Ta drobni otrok
bo postal hud trn v peti.
Raje spij.
Kaj je?
Vem, da misliš, da več veš, ker si starejši. –Pojdi stran.
Vem, zakaj ga sovražiš.
Res? Na dan z besedo!
Zakaj le? Mogoče zato, ker je vase zagledan?
Ker ga nikoli ni bilo doma? Ker je imel raje službo kot sina?
Ker je umrl.
Sovražiš ga,
ker je umrl.
Prisilil si se, da ga sovražiš.
Ker je bilo lažje, kot če bi ga pogrešal.
Spomnim se stvari, ki se jih ti nočeš.
Aja?
Na primer?
Skoraj vsak večer sva si podajala žogo.
Žogo. –Prišel je iz službe,
ves utrujen, jaz pa sem zunaj metal žogo v mrežo.
Se spomniš mreže? –Seveda.
Kupil jo je, da se mu ni bilo treba igrati z mano. –Ne.
Kupil jo je, ker je bila v izložbi pri Altmanu.
Vsakič, ko smo šli mimo trgovine, sem ga prosil, naj mi jo kupi.
In jo je pač kupil.
Videl me je na vrtu. In čeprav je bil utrujen,
je vedno prišel ven, da bi si podajala žogo.
Slabe stvari so se nama zgodile.
In s tem se res ne znava spoprijeti.
Taka očitno sva. Jaz živciram mamo in …
Mislim, da …
Lažje je biti jezen kot potrt.
In ko bom odrasel,
bom najbrž pozabil razliko.
Kako si tako bister? –Kako si tako zabit?
Lep poskus, cepec.
Adam, nahrani Hawkinga, preden greš v šolo.
Še si tukaj? Kaj pa kuhaš?
Vem, da imaš rada denversko omleto.
To ni omleta, to je klic na pomoč.
Jajca so zažgana, slanina pa je še surova.
Ne, ne … Kaj …?
Zakaj si še tukaj namesto v službi?
Danes sem hotel ostati doma z vama.
A tako? Ta tip mi je pa všeč.
In ti njemu.
Kaj te muči?
Se ti zdi žalosten?
Ne.
Posebnež je, kot njegov oče.
Posebneže zbiram.
Je prav, da igra igrico? Se ne bi moral igrati zunaj z drugimi?
Kako bo drugače odkril, kje mu je mesto?
Otrok je. Mesto ima pri nama.
Pri tebi ima mesto.
Karkoli te že teži, lahko ti povem resnico
ali pa nekaj, kar te bo pomirilo.
Raje bi ti povedala resnico.
Raje me pomiri. –Ja, že prav.
Samo hec. Recimo. No, prav, povej.
Ko si z nama,
se posvečaš le nama. Izjemno je.
In ko te ni …
Je malo osamljen? Verjetno.
Si zaradi tega gnoj? Ne. –Poboljšati se moram.
Dobre novice imam zate.
Ne potrebuje popolnosti, ampak samo tebe.
Tvoje kuhanje meji na kriminal, vse drugo na tebi pa je krasno.
Ellie …
Veš, da te ljubim? –Seveda vem.
Zelo sem prikupna.
Ja.
V službo moram.
Saj imaš čas.
"Kasneje je, kot mislite."
Nama bo res uspelo?
Bogve. Bova videla.
Vseeno bova poskusila. Kako bova uničila potovanje v času?
To je največji elektromagnetni pospeševalnik na svetu.
Ampak v 2018 ionska tehnologija še ni stabilna.
Pospeševalnik bova vrgla v zrak.
Razstrelila? –Ja.
Kako to, da sem še živ? Grozna ideja!
Ko je slaba ideja edina ideja, postane odlična.
Citiraš koga? –Tebe.
Čez 9 let, tik pred aretacijo. –Kaj?
Zberi se. Tam bodo varnostniki.
Se spomniš torbe z napravicami? –Ja?
Tvoje piflarstvo ti bo prišlo prav.
Me slišiš? –Sprejeto, Rdeči vodja.
Tukaj Bučna flaška. 10–4, konec.
Govoriva normalno, prav? –Razumem.
Rdeči vodja. –Nekaj ne štima.
Nikogar ni.
Se pravi so tukaj. Sorianova je opozorila svoj mladi jaz.
Si prepričan?
Precej.
Stoj. Na kolena. –Kaj?
Z nami greš nazaj v 2050.
Skozi čelado se te ne sliši.
Vaše oprave so sicer vrhunske.
Naženejo strah v kosti, hkrati pa kričijo: "Ne rani me!"
Na kolena! To je zadnjič! –Prav imaš.
Adam? Namlatili me bodo.
Ne skrbi, noče se tepsti. –Pa se hoče! Res!
Poglej ga v oči in se nasmehni.
Nasmehni se, kot da vse življenje čakaš na to.
Potem pa ga suni v zasebni kotiček. –Adam! –Sprejeto.
To!
Adam? Vidiš avtomobile?
Sprejeto, Adam srednjih let.
Pa-pa.
Adam!
To je bilo poživljajoče!
Oči?
Si v redu? –Za milimeter!
Neverjetno! –Za milimeter!
Kje je mali Adam? –V redu je.
To je avto tvoje mame!
Avto?
Kaj počneš tukaj? –Šel sem v motel,
in ker vaju nisem našel, sem prišel sem.
Saj ne, da se ne izpostavljata. Kaj je to?
Veš, kaj? Ti se spomni načrta, pa ga bomo izvedli.
Madona, načrt imata? Sem že mislil, da improvizirata.
Adam, noter grem. Krij me.
Oprosti, malo sem se prenaglil. –Sprejeto.
Prenaglil? Skoraj bi me zbil s subarujem! –Rešil sem te.
Kaj počne oči? –Kritizira naju.
Z 12-letnikom poskušaš vdreti v visoko varovan objekt.
Ne kritiziram. Opisujem dogajanje.
Ustavi se!
Kam greš? –Uničil bom tvoj pospeševalnik.
Čisto vsa pravila si prekršil.
Prekoračil si vse moralne meje, ne da bi trznil.
Zakaj si potem ti tukaj?
Ker brez mene ne zmoreš.
Nekateri sanjajo o prihodnosti.
Pri Sorian Technologies jo gradimo.
Če uničiš pospeševalnik, bo Sorianova zgradila novega.
Kaj pa naj? –Iščeš PASP.
Plazemski algoritem s stalnim pomikom, ki sem ga razvil.
Ta matematična enačba bo omogočila potovanje v času.
Kako uničiš matematiko? –Algoritma nisem nikoli zabeležil.
Tiči le v moji glavi in v kleti.
V nevromorfnem procesorju. –Govoriš o svojem penisu?
Se lahko zresniš? –Ja. Ne. Ja.
Trdi disk je.
Otročji si. –Oprosti.
Algoritem v zanki teče na kristalnem disku.
To je živčna sredica pospeševalnika.
Uničila bova disk in preprečila izum potovanja v času.
Teoretično potovanje …
Sit sem tega "teoretičnega"!
Ja, to je rešitev. –Dobro.
V redu.
Tukaj delaš? –Ja.
Samo 44 let si rabil, da si me pripeljal sem.
Pošteno.
Tole bom obdržal.
To je to? –Ja.
Priznam, da s tabo ni heca.
Tu notri je trdi disk.
Kaj se zgodi, če ga izvlečeva ven? –Dve možnosti.
Pospeševalnik bo tekel naprej, a bo brez algoritma neuporaben.
Ali pa? –Ali pa se bo jedro pregrelo in uničilo vse živo v dosegu 150 km.
Upajva na prvo.
Trdi disk izvlečen.
K vragu.
Louis! –Maya?
Dolgo se nisva videla. –Tole bo pa odbito.
Bi nama res ukradel disk in uničil vse, za kar sva se trudila?
Najino delo naj bi bilo moralno.
Spremenila bi svet.
Ti si se edina spremenila. Si znorela?
Vsa ta leta sem financirala tvoje delo.
Nisem jaz zlobna. Porabila sem milijone …
Na stotine milijonov mojega denarja
je šlo v tvojo zabavo. Ampak to tukaj …
To je moje. Z njim lahko počnem, kar me je volja.
Zdaj pa,
Adam,
mi daj disk.
Ne. Samo ne.
Se mi je zdelo.
Pridi. Daj mi pištolo.
Maya, križana gora! –Si znorela?
To je že jasno. –Ubogaj jo!
Je že dobro.
Ker mi bo Adam zdajle dal disk.
Kajne, Adam?
Adam? –Prelepi bebec.
Če ga ustrelim, umreš tudi ti.
Adam? –Še razmišljam.
Kako to misliš? –Ni tako preprosto.
O čem razmišljaš? –Težka odločitev je!
Pa ni! –Naj razmislim!
Ponorel bom! –Daj ji disk! –Daj ji ga!
Daj že! –Daj ji ga!
Elektromagnetna zapora poškodovana.
Začenjam protokol v sili.
Pridi! –Oči! –Adam!
Izpusti me! –Adam, drži se!
Pusti me! –Prinesite mi disk!
Dostop zavrnjen. –Pusti me! Oči!
Za mano!
ZAPORA POŠKODOVANA
To!
Vzemite disk! –Disk!
Junaški pristanek.
Te je že kdaj premlatil 12-letnik z astmo?
Čas je za batine. –Ne.
Ne!
Pokončajte ga!
Dajmo!
Christos! –Jedro predrto.
Reaktor je neuravnovešen.
Začenjam evakuacijo.
Zaprtje čez 2 minuti.
Čas je za odhod!
Ne morem ga izključiti! –Stoj!
Hočem disk. –Ne dobiš ga.
Ustreli ga. –Stopita za mano.
Pištola prestreli celo oklep. Tudi za tabo sva v nevarnosti.
Hvala za podatek. –Malenkost.
Vsak na svojo stran. –Dobra ideja.
Maya, nisi morilka.
Vsaj ne še.
Poslušaj. Vse, za kar sva garali,
bo izginilo, če ne pritisneš sprožilca.
Dajva.
Še 1 minuto in 30 sekund do zaprtja.
Saj zmoreš.
Daj že! –Maya, boljša si od tega.
Luis, to si si sam nakopal.
Že mogoče.
Misliš, da se pretvarjam?
Vprašaj svojega sina.
Dvakrat sem ubila njegovo ženo, da bi zaščitila program.
Ne misli si, da ne bom streljala.
Daj mi ga! –Ne.
Minuta do zaprtja.
Nikoli nisi razumel širše slike.
In ti nisi razumela fizike.
Kako si vedel, da bo delovalo?
Krogle vsebujejo magnetno jekleno sredico.
Včasih se splača biti piflar.
Začenjam zadrževalni protokol.
Še 10 sekund.
Raje se poberimo. –Ja.
Devet.
Osem.
Sedem.
Šest.
Pet. Štiri.
Tri.
O, drek!
Ena.
Druženje s sinom v službi je bilo uspešno.
Ja.
Kaj buljiš? –Še sta tukaj.
Mislil sem, da bosta šla v svoja lastna časa.
Verjetno traja, da se 30 let uredi.
Mislim, da nam ni preostalo dolgo.
Nekaj čutim. –Tudi jaz.
Sva res lahko tukaj? –Ja. Mama te ob četrtkih pelje na naravoslovni krožek.
Poslušaj, oči.
Nekaj ti morava povedati. –Že vem.
Vedel sem že takoj, ko sem vaju videl.
Žal mi je, fanta.
Žal mi je, da kasneje ne bom z vama.
Premislil sem. Ne povejta mi, kako ali kdaj se bo zgodilo.
Prišla sta, ker nihče nima pravice spreminjati prihodnosti.
To je tvoja prihodnost. –Ne.
Vidva sta moja prihodnost.
Oba.
Kakšno srečo imam,
da sem jo videl.
Odsoten sem bil večino tvojega življenja. Žal mi je.
A videl sem tvoje rojstvo, tvoje prve korake.
In po tem se vse spremeni.
Moj sin si, Adam.
Rad te imam.
Moj mali fant si in rad te imam.
Rad sem te imel od začetka in te bom imel do konca.
Razumem. –Adam? –Oči?
Moj sin si. Krasen si. –V redu.
Rad te imam. –Razumem. –Mislim, da ne.
Ponosen sem nate.
Rad te imam, sinko.
To veš, globoko v srcu. Pridi sem.
Moja otroka sta in vedno bosta.
Na veke vekov.
Rad te imam, oči. –Tudi jaz tebe.
Spustita to breme s pleč.
Potrebujem te, oči.
Brez tebe je težko.
Vem.
Boš že zmogel.
Še več kot to. –Tega ne veš.
Se hecaš? Si videl njega?
Gotovo lahko kaj storimo. –Imam zamisel.
Resno?
V redu. Prav.
Mi narediš uslugo?
Ne vem, ali se bova v prihodnosti spomnila kaj od tega,
kot je rekla Laura.
Ampak za vsak primer …
Objemi mamo zame. Velja?
Pa brez polovičarskih objemov. Pravi, čvrst objem, prav?
Prav.
Jebela. –Kaj je?
30 let sem bežal stran od tebe-sebe.
Veš, kaj, mali?
Nerad to rečem, ampak ti si moj najboljši del.
Ga bova nalomila ali …? –Igrajmo!
Jutro. –Ne greš v službo?
Plačati moram zavarovanje za hišo. Ne najdem potrdila.
S takim hranjenjem dokumentov? Osupljivo. –Osupljivo.
Kaj pa prek interneta? –Tako je to počel tvoj oče.
Primi kak kup. –V šolo moram. –Saj res!
Lepo se imej, ljubček.
Adam.
Ja?
Samo preverjam, da me ne boš oropal.
Mogoče te pa bom.
Pridi sem!
Rada te imam. –Tudi jaz tebe.
Naš cilj je izračunati variabilnost gravitacijske sile,
ki je odvisna od tega, ali potujete proti Zemlji
ali proč od nje.
Definirajmo Zemljino gravitacijsko silo na predmet
z Newtonovimi zakoni.
F je enak G, kjer je G gravitacijska konstanta, …
Tip je neverjeten.
Govori že 15 minut. Uspaval je vso predavalnico.
Videti ste budni. –Ne.
Naučil sem se dremati z odprtimi očmi.
Poglejte.
Resno?
Hudo, ne? –Ja, zelo.
Sem Adam. Adam Reed. –Laura Shane.
Me veseli. –Enako.
Zdaj bom pa tiho. –Prav.
Kje najdejo te gostujoče predavatelje?
Kot da so narejeni za to, da nas na smrt zdolgočasijo.
Gostujoča predavateljica ste, ne?
Sem, ja. –Drek.
Kaj učite?
Računalniško lingvistiko. –Ne! –Pač!
Ne vem, kaj to je.
Kaj ima to z letenjem? –Čisto nič.
Verjetno ste na napačnem kraju.
To je subjektivno. To je Schaefer 309. –To je Farrel 309.
Ne. –Pa je.
Sigurno? –Ja. –Naj še enkrat pogledam.
V redu. –Sem vedel.
Dobro. –Tombola.
V napačni stavbi sem. –V napačnem kampusu.
Izgubila sem se.
Nič več. Jaz sem vas našel.
Lahko vas pospremim do Schaeferja.
Gotovo? Ne bi rada motila vašega spanca.
Saj …
Saj imam čas.
Poleg tega …
V redu. –V redu.
Režija
Scenarij
Glasba
Igrali so
Prevod: Grimpy
Tehnična obdelava DrSi Partis