Alle har brug for en ven. Selv et gammelt træ.
Godt. Nu tager vi en lille pensel og lidt fortynder.
Vi skal opløse lidt brunt, så det bliver letflydende.
Meget fortynder. Så maler vi grene, som ikke har blade.
Træet har måske gjort sig klar til vinteren.
– Hallo? – Hej. Det er mig.
Hvordan går det? Er alt i orden?
– Må jeg fortælle dig noget? – Ja, selvfølgelig.
Der bor en tysker på vandrerhjemmet, som hedder Otto.
Virkelig? Er han sød?
Hvorom alting er, fortalte han om en gammel tempelruin.
Han talte om den hele natten, og jeg ville slå ham med guidebogen.
– Men det lød ret sejt. – Tempelruinen?
Ja, den blev brændt ned.
Jeg spurgte Otto, om jeg måtte følge med.
Det var så fedt. En helt øde tempelby.
Vores guide viste os et træ –
– der havde et Buddhahoved af sandsten i midten.
Rødderne var vokset omkring det og dækkede alt undtagen ansigtet.
Han bad os om at kravle, da vi nærmede os –
– for man må ikke se ned på Buddha.
Vi krøb derhen, og jeg rakte frem og rørte ved rødderne.
Guiden lagde panden mod jorden, så det gjorde vi også.
Men vi tilbad ikke Buddha eller statuen.
Det var snarere træet. På grund af det, som det gjorde.
Og de forbrændte sten og græsset.
Men altså, det begyndte at regne.
Og da jeg lagde panden mod mudderet, så tænkte jeg på far.
Som om han stadig var hos mig.
Men på en anden måde.
Skat, det er smukt.
Det er ret sejt.
Jeg er begyndt at tro, at vi to faktisk er ret ens.
Måske er det grunden til, at vi skændes hele tiden.
Ja. Det tror jeg også.
Pis. Min taletid løber ud. Jeg elsker dig, mor. Farvel!
Held og lykke.
Held og lykke, Mikey.
– Tak, Joe. – Selv tak.
Jeg mener det. Comet var et mirakel.
– Det burde have varet længere. – Du traf den rette beslutning.
Det havde været trist at vente, mens verden opslugte os.
Jeg kan lide dette sted.
Det føles måske ikke sådan, men dette er starten på noget nyt.
DENISES SPÅDOMME SIG INTET, HUN FORTÆLLER ALT
Undskyld. Har du åbent?
Osiris! Skru ned for tv'et.
Sæt dig ned, tak.
Det koster 20 dollars for hånden eller 30 for hånden og kortene.
Mange tak. Må jeg se håndfladen?
Du godeste! Undskyld mig.
Din salsalinje ser lovende ud.
Det beklager jeg.
Du har en lang livslinje.
Den afbrydes her og der. Mange udfordringer. Forandringer.
Udfordringer og forandringer? Virkelig uventet.
Hvad er det?
Jeg afprøver din stædighed.
Skarp hovedlinje. Kløgtig. Succesfuld.
Måske en anelse selvisk?
Hjertelinjen viser, der har været kærlighed.
– Og tab. – Hold nu op. Nok vage gæt.
– Hvorfor kom du her i dag? – Skæbnen.
– Dessert nu. – Du har jo lige spist nachos.
– Hvor mange? – To.
Mor dig. Det var mit barnebarn Osiris.
– Tak, fordi du tog dig tid. – Skal jeg ikke læse kortene?
Læg højre hånd på kortene.
Tak.
Fortiden.
Nuet.
Fremtiden.
Hvad betyder det?
De betyder det, som du ønsker, at de skal betyde.
– Men altså, ødelæggelse. – Ødelæggelse?
Ja, i bred forstand. Kvaler, ubeslutsomhed og elendighed.
Herregud. Så jeg taber igen?
– Fint nok. – Nej, ikke nødvendigvis.
For der er en gylden horisont bag uvejret.
Det kan være noget.
– Må jeg beholde det her? – Ja. Et sæt kort koster 20 dollars.
Kors i skuret. Alt i orden?
Joe MacMillan?
Og så blev vi slagtet i pc–branchen. Hvem havde troet det?
Det gjorde jeg.
Selvfølgelig. Men ud over dig?
Det har været spændende at se dig bane vejen alle disse år.
Du var altid i spydspidsen. Lysår forude.
Vi var ret mange, der kom til at stole på dine instinkter.
Har bladene ændret farve endnu? På Østkysten.
Ja. Det er lige begyndt. Det er smukt.
Nå, jeg skal ud til lufthavnen.
De lader os flyve business class nu. Er det ikke utroligt?
Lad mig betale.
Jeg glæder mig til at se, hvad du finder på næste gang.
Mit nummer er indprogrammeret. I kommer nok til at sidde her.
Tak, fordi I vil have os. Det er så spændende.
Godt. Vi har dem her.
– Nej, ikke sådan. – Jeg forsøger jo.
Lad mig prøve. Se nu.
Hvor skal I hen? Det er tid til tacos. Kom og spis.
– Hold da op. Hvad er det der? – En promille af et gen, men ...
JEG SAVNER DIG OG H. KNUS, J.
– Er alt i orden? – Ja, men ...
Den næsegele, jeg fik på flyet, føles som en snegl i næsen.
– Tak mig, når du ikke bliver syg. – Takke for noget, der ikke sker?
Det ville være rart, hvis du nogensinde takkede.
To måneder i udlandet uden resultater.
– Projektet var svært at forklare. – Du mødtes med Europas topfolk.
De lavede ikke andet end at spise og smide om sig med navne.
– Hvad kostede rejsen? – Det er mine penge.
Og jeg hjælper dig med at realisere dine idéer.
Men hvis du bare vil affærdige alle som en hånlig narrøv ...
Beklager, at jeg skuffede. Jeg er ikke din dresserede abe.
Jeg ved, at du har problemer i privatlivet.
Eller også mister du interessen, når tiden er inde til at knokle –
– i stedet for at lukke varm luft ud. Kan du stoppe her?
Cameron!
– Hvordan kom du hjem? – Jeg gik til nærmeste McDonald's.
– Og så tog jeg en taxi til 200 $. – Du skulle have ringet til mig.
Jeg elsker McDonald's. Deres æbletærter er udsøgte.
– Har I talt sammen siden da? – To ugers radiotavshed.
Så den dør er vist lukket.
Der er noget, som jeg husker fra datalogi.
Rekursion. Når en funktion kalder sig selv flere gange i et program.
For at løse store problemer løser det det samme lille problem –
– til problemer af tiltagende kompleksitet.
Det er sådan, min software fungerer.
Jeg er ked af at høre om Joe.
Tak.
Jeg mangler stadig at aflevere nogle af hans ting.
Men jeg orker ikke at se ham lige nu.
– Må jeg sige noget? – Ja.
Du har meget kærlighed i dig.
Mere end nogen anden, jeg kender. Det strømmer ud af dig.
Du sluger verden i store slurke og drukner altid i processen.
Det overvælder dig og får dig til at leve –
– som om du er ved at eksplodere. Andre ser det ikke, men det gør jeg.
Det er din byrde at bære.
Så du mener ikke, at jeg bare flygter ... igen?
Det gør du måske.
– Jeg tager måske til Florida. – Hvad har de der?
Alligatorer og Epcot Center?
Min mor.
Jeg er så træt af at tage afsked.
– Rekursion. – Netop.
– Du burde måske få et hjerteanfald. – Jaså?
Da jeg røg ned, gjorde jeg alt for at holde mig oppe.
Jeg kæmpede som et dyr og havde et mantra i hovedet.
"Bliv oppe." Men jeg tabte.
Jeg vidste, at hvis jeg ikke gav op, så ville det tage livet af mig.
Jeg har intet tilbage at give slip på.
Jeg ved, at det er vanskeligt at blive.
Og det er vanskeligt at rejse. Alting er vanskeligt.
Det er ikke, hvad man selv vil, men hvad tingene vil på ens vegne.
Man kan kun lytte og prøve at høre, hvad der bliver sagt.
Der bliver sagt farvel.
Så er tiden inde til at smutte.
– Jeg vil ikke sige farvel til dig. – Det må ikke være for evigt.
Jeg regner med, at du vender tilbage og rusker liv i mig igen.
Lad mig ikke blive gammel.
– Skal du have næste fremvisning? – Nej ...
Se dig omkring.
– Hvor er den tidligere lejer? – Han flyttede for 15 dage siden.
Kan den virkelig holde derude?
– Ja, de kan bare gå rundt om. – Okay.
Så jeg er dit sidste stop?
Ja, det er du. Jeg ville besøge Joe i morges, men han var rejst.
Mægleren sagde, at lejligheden har stået tomt i flere uger.
Har han ikke ..?
Jeg troede, at han havde ringet til dig.
Åh Joe ...
Han fortalte mig, at han ville flytte og lovede at lade høre fra sig.
Haley fik et brev for et par dage siden.
Et brev? Vi er vist begge glade for hastige afrejser.
Undskyld. Jeg vil lige spise den her. Det var ikke min mening at forstyrre.
Nej, det er i orden.
Hør, kan du ikke blive i aften? Du vil nok kunne lide det.
– Jeg er ikke ligefrem stadset ud. – Du kan låne mit tøj.
Tak for tilbuddet, men jeg vil være i Carson City i aften.
– Jeg forstår det udmærket. – Beklager.
– Åh gud. Undskyld. – Bare rolig. Det er parketgulv.
Jeg ville ønske, at vi havde set mere til hinanden de sidste par måneder.
– I lige måde. – Jeg har haft så travlt med jobbet.
Vi ses nok oftere, når jeg er flyttet og kommer og besøger dig.
– Og du skal nok mødes med Alexa. – Nej, det er ovre.
Det var trist. Nogle gange går folk bare ikke i spænd.
Hej, mor. Det her er min kæreste Kevin.
– Haley, Cameron skal flytte. – Hvad?
Jeg kører af sted og ved ikke, hvor jeg ender.
Alle rejser væk. Så farvel.
Kæreste? Må de have døren lukket?
Hun sidder bare ved computeren, og han har sin Hacky Sack.
Men det virker ikke, som om hun holder af ham.
Hun tager kurser på college i C++ en aften om ugen.
Hun knokler løs på sit projekt, men hun elsker det.
– Kan du tro det? – Jeg kan sagtens tro det.
Jeg smutter nu og smider tomaten ud undervejs.
– Jeg kan tage den. Affaldet er ... – Hvor?
Kør forsigtigt. Jeg vil savne dig.
Donna, det her ...
Haley?
– Hvad er der sket? – Jeg kan ikke få adgang til drevet.
– Sparkede du bolden hen på den? – Nej, jeg har slappet af her.
– Det er mit semesterprojekt! – Slap af.
– Prøv igen. – Samme fejlbesked.
– Disken snurrer ikke rundt. – Jeg hader den dumme computer!
– Kevin, har du nogle penge? – 20 dollars fra mit budjob.
Kan du gå i biffen med hende? "Star Trek Generations" kører nu.
Fint.
Okay.
Ja. Læsehovedet sidder fast på disken.
Hvis jeg får det fri, må vi kontrollere dataene.
– Jeg kan gennemgå indholdet. – Jeg ved, at du gerne vil af sted.
Nej. Så ivrig er jeg ikke efter at se Carson City.
Det lød ikke godt.
Nu kan vi prøve.
Jeg må gøre mig klar. Kan du fortsætte med det her?
– Hvordan går det? – Herregud.
Du er ... så god til det der.
Det er en af fordelene ved at invitere til cocktailfest.
– Nå? – Filen er beskadiget.
Jeg prøver at finde en måde at genoprette dataene.
Jeg håber, at noget kan reddes.
Sparker man bare til den?
– Ja, man sparker den til sig selv. – Hvordan vinder man?
Brug knæene og sådan.
Jeg fatter det ikke.
Det gør mig virkelig vred, at Joe bare rejste uden videre.
Ja, forholdet gik i vasken, men at han bare smutter ...
Pyt med det.
Det gik ikke. Intet her har fungeret.
Beklager, at jeg ikke sagde, at jeg ville flytte.
Jeg ville tage en beslutning uden at blive overtalt til at blive.
Hvis du ønsker at gøre det, så er det sådan, det er.
Men hvis man gør, som man plejer, ændrer intet sig.
Hvis elevatoren er i stykker, må man tage trapperne.
Det virker, hvis man fikser det.
Medmindre der er mere og mere, som ikke fungerer.
– Møder? – En del.
– Hvad med dig? – Min mor.
Jeg besøger hende måske på turen.
Det er jo godt.
Det kan være ødelagt.
Kopierede du filen inden konverteringen?
Ja, men jeg gik direkte til hex–redigering.
– Lav tilgængeligheden om. – Selvom der er versionskontrol?
Vil du redde data eller få en 15–årig til at græde igen?
Hør.
Vi kunne jo arbejde sammen igen.
Har du en idé?
Idéen kan komme senere. Den er ikke det vigtigste.
Undskyld. Det var ... du godeste.
Glem, at jeg sagde noget. Jeg ved ikke, hvad jeg tænkte på.
Undskyld.
– Jeg ser lige til maden. – Jeg arbejder videre.
Vi var fem i en trang Land Rover, og Kimberly havde morgenkvalme.
Irske veje er som skabt til hestekærrer.
Og John standsede for at fotografere alle trebladede hvidkløvere.
Hvert eneste skide trebladede hvidkløver.
Men det, du har udrettet med firmaet på tre måneder ... Hold da op.
Tak. Jeg er glad for, at du siger det.
– Cameron er her. – Er hun ikke rejst endnu?
Det var planen, men hun ...
Hun foreslog lige, at vi skulle arbejde sammen igen.
En fod ud ad døren og resten af livet pakket i en husvogn?
Hendes talent har altid været at udtænke umulige ting.
Var det muligt?
Okay.
– Hvordan var filmen? – Den var sær.
Kirk fanges i en tidslomme, hvor tiden står stille –
– og gennemlever sit livs lykkeligste periode i flere årtier.
Så dukker Picard op og beder om hjælp.
Så han hjælper, men dør med det samme.
Picard er en skiderik.
Hvor er Kevinator?
Han æder sikkert tuntartar som en fladpandet barracuda.
– Skrev Joe et brev til dig? – Ja. Hvorfor?
– Det var kun til mig. – Du har ret. Undskyld.
Elskede du ham?
Ja, det gjorde jeg.
Jeg kan sammenfatte det for dig.
Han skrev, at han har brug for en ny begyndelse.
Han brugte ikke Comet–reklamen på grund af ... du ved.
Han skrev, at UNC burde sende radio over internettet.
– Hvad? – Det er en indforstået spøg.
Han skrev, at far var stolt af mig, og at han vil besøge os senere.
Og at jeg må ikke glemme ham, når jeg regerer over Silicon Valley.
Han spøger igen.
Hvor ligger Armonk?
Der voksede han op.
Der ligger IBM.
Jeg er ked af, at vi ikke kunne redde dit drev.
Pyt. Det er som Joe skrev.
– Hvad? – En ny begyndelse.
Udmærket.
Kom og find mig i tidslommen.
Det vil jeg gøre.
Godt. Undskyld mig et øjeblik.
Tak. Jeg vil bare ...
Jeg vil takke alle I dejlige mennesker for at komme i aften.
"Dejlige mennesker". Ser I, hvad vi er oppe imod?
Da jeg tog min eksamen fra Berkeley i 1975 –
– med datalogi som hovedfag, var der ingen, som reagerede.
Sandsynligvis fordi man dengang så programmører som sekretærer –
– og ingeniører, der loddede løs på fabrikkerne ude af syne.
Vi er vant til det, men med tiden blev jobbene vigtigere.
Jeg nyder skam at omgås med jer til enhver tid og spise god mad.
Men jeg håber, at når mine døtre når min alder –
– vil de ikke behøve aftener som denne for at føle sig synlige.
Jeg har arbejdet med IT i 18 år.
Jeg har vundet, og jeg har mistet.
Jeg er en kvinde –
– der stemte sin kvindelige medejer ud af hendes eget firma.
Et firma, som hun grundlagde.
Jeg er en kvinde, der mistede sit ægteskab –
– til dels på grund af mit jobvalg.
Til tider ligger jeg vågen og tænker, at jeg burde omgås børnene mere –
– eller om det allerede kan være for sent.
Men jeg har udrettet noget.
Den slags har altid en pris, men jeg gjorde det.
En af de mange ting, jeg har lært, er, at uanset hvad man skaber –
– vil nogen snart lave en bedre udgave af det.
Hvis det er en mand, behøver den ikke engang være bedre.
Den kan alligevel få mere opmærksomhed.
Og nogle gange er den person en selv.
Den del, der aldrig er tilfreds, men som er besat af det næste skridt.
Den eneste konstant findes her.
Den er jer. Den er os.
Projektet fører os til menneskene.
Det er mennesker, der har bragt mig hertil. Folk som Diane Gould.
Folk som min mand og første partner, Gordon Clark.
Folk som min seneste og bedste partner, Cameron Howe.
Jeg ønsker jer alle, at denne aften kan blive starten på noget nyt.
Så selvom vi måske mødes som konkurrenter en skønne dag –
– vil jeg ønske jer det bedste. Det kan jeg ikke lade være med.
Jeg er partner af profession og mor og søster af natur.
Jeg er så stolt over at kunne dele denne færd med jer.
Det var godt. Nu ved alle, at du var den bindegale af os.
Det er rart, at jeg kunne være til lidt nytte.
Nå. Det, du sagde om at arbejde sammen ...
Undskyld. Det var en dum idé, og jeg skulle ikke have sagt noget.
Du aner ikke, hvor meget det betyder, at du spurgte mig om det.
På nogle måder har jeg vist ventet i årevis på at høre det.
– Jeg mente det. – Det ved jeg.
Men det er også den sikreste måde at ødelægge det, som vi har nu.
– Hvad har vi nu? – Venskab.
Måske burde vi bevare det et stykke tid.
Dit fald i bassinet er det sjoveste, jeg nogensinde har set.
– Hvor er Kev? – Jeg slog op med ham.
– Trist. Er du okay? – Ja.
– Nogle gange tror jeg, at ... – Haley er lesbisk? Ja.
Mine piger er så utrolige.
Hør, hvad er der sket med det gamle Mutiny–kontor?
Tænk, at de renoverede stedet uden at skifte lås.
– Novra. Tæppe. – Ja.
– Sikke mange vinduer. – Det her var Comet.
– Så Gordon sad på dit kontor. – Naturligvis.
Og Joe sad på mit.
Gordon trak deres ethernet om, så det kom ned fra loftet.
Kan du huske, da Lev og Yo–Yo stillede akvariet henne ved køleren?
Carl rakte ud efter nogle kiks og væltede det ud over sig selv.
Han ødelagde sine bukser og måtte tage dem af.
– Og han var iført boksershorts. – Nej, det var bikinitrusser.
– Plejede han ikke sidde her? – Nej. Carl sad her med Wonderboy.
– Hvad blev der af Annabelle? – Mannequindukken?
Bodie spiste svampe og ofrede hende på taget under måneformørkelsen.
Sikke nogle fyre ...
– Bodie har fire børn nu. – Det er da løgn.
Det er sandt. Og Wonderboy underviser på NYU i videokunst.
– Sejt. – Hvad blev der af Carl?
– Porno. – Selvfølgelig. Med det overskæg.
Nej, han har en pornohjemmeside med betalt indhold.
Han har en stor villa i Arcadia et eller andet sted.
Hvad skulle det være? Hvis vi skulle begynde forfra?
Jeg er løbet tør for idéer.
Men hvordan skulle vi drive det?
Tja. Vi ville kalde det ... Jeg ved det ikke.
– Phoenix. – Jeg kan lide det.
– Lige ejerskab. Medstiftere. – Lige medbestemmelse.
Og så vokser vi i vores eget tempo og nyder forløbet.
Hvad med 24 måneders udvikling, så vi tænker helt uden for rammen?
Mindes du den første uge ved Phoenix? Os to og en fyr fra universitetet.
– Jeg mindes vores topfinansiering. – Og så blev vi børsnoteret.
Vi måtte træffe svære beslutninger og gå sammen med et større firma.
– Vi måtte ofre firmakulturen. – Men det fungerede et stykke tid.
Men så var vi nødt til at fyre folk og strømline virksomheden.
Men vi mistede alligevel fodfæste.
– Vi blev uenige om ledelsen. – Jeg valgte det sikre alternativ.
– Og jeg strittede imod. – Vi skændtes om det.
Det ødelagde dog ikke alt for os denne gang.
Men vi havde stadig nået et dødvande.
Og til sidst blev beslutningen truffet for os.
Og vi forblev venner.
Hør.
Det var en fornøjelse at arbejde med dig ved Phoenix.
Jeg elskede hvert eneste minut.
Otte ... syv ... seks ... fem ... fire ...
... tre ... to ... en.
Hvordan har vi det nu?
Luk øjnene.
Er der noget, som føles sært? Det skal det gøre.
At føle sig sær er bevis på, at man stadig er her.
Hvornår har du sidst spist?
Alt, et menneske har brug for, er mad, vand og hvile.
Husk på, at du blot er 70 kilo snask midt i et meget stort univers.
Hvad der end brænder i dig lige nu, vil gå over.
Ethvert problem føles stort i øjeblikket.
Men, Gordon, du ved bedre.
Fokuser bare på at være en eksistens.
Og prøv at fjerne blikket fra computeren i ny og næ.
Jeg vil se en masse og kommer nok til Tallahassee om nogle uger.
Jeg tænkte, at jeg kunne komme på besøg.
Ja, fint. Så ses vi.
Det skal jeg nok, mor. Godt.
– Fik du fat i hende? – Ja.
Har du haft en stresset uge?
Ja. Vores 3D–renderingsfirma skal give en præsentation på COMDEX.
Men det er jo bare COMDEX.
Ja. COMDEX.
Godt. Lad os gøre det.
– Det, du forsøgte at gøre i går? – Det var en skøn forsinkelse.
Jeg betaler. Vi kan dele.
– Du er arbejdsløs. Gem pengene. – Fint nok.
Tak.
– Cameron. – Hvad er der?
Jeg har en idé.
JOE MACMILLAN HUMANIORA
Lad mig begynde med at stille et spørgsmål.
Tekster: Jakob Mølbjerg www.sdimedia.com