Začínám se fakt zlepšovat!
Měl bych bejt lovec démonů i v normálním životě.
Nebo učitel na střední.
Spíš ten lovec, potkávají méně démonů.
Ale ne, to je táta.
Furt se mě ptá, kam po škole chodím,
a já mu to nemůžu říct.
Kazi!
Co? Mám něco na obličeji?
Tohle je vážný.
Co mám tátovi říct?
Prostě mu řekni, že chodíš sem.
Nechce, abych sem chodil.
Myslí si, že jsou tyhle věci ztráta času.
Hlavně že to, co dělá on, je důležitý.
Zkoumá poškození mozku.
Tak mu řekni, že chodíš ke mně.
Nemůžu. Nechce, abych s tebou chodil ven.
Prý seš lehkovážnej, neovladatelnej
a neschopnej přijmout odpovědnost za svý činy.
Jednou přijdeš domů s napůl oholenou hlavou,
a už jsem lehkovážnej?
A umím přijmout odpovědnost za svý činy.
To já ne. To on.
Tak jedeme,
Dobrodrůžo každej den,
Ale když jdu do školy,
Kyselej ksicht jsem.
Ze školy padám, ve tři makám,
Dám si komiks, než na cestu se vydám.
Nový čísla a superschopnosti,
Nemuset makat, jsme tu do šesti.
Každej říká „nebuď na palici“,
Ale viděls superhrdinu v nemocnici?
Zachráníme dnes svět?
To nevíš. Tady, nebo jinde?
To nevíš. My jsme Mighty Med,
Připrav se, pojď!
To my po škole zachraňujeme svět,
Otočíme stránku, do akce hned.
Prej jsme norma, normálně fantastický,
Hrdiny vídáme skoro vždycky.
Tady se musíš bít,
Zatni pěst a bojuj, tak to má být.
Vše je tajný, neřekneme nic,
Zejtra to samý co dneska, nic víc.
Zachráníme dnes svět?
To nevíš. Jsme v bezpečí?
To nevíš. Tady, nebo jinde?
Nevíš, my jsme Mighty Med,
Připrav se, pojď!
Tak. Mozková Hmota je jako novej.
Má naopak hlavu.
Takže je lepší než novej,
teď má schopnost vidět vlastní zadek.
Kluci, pomozte nám vyřešit hádku.
Tenhle hlad vypadá jedovatě, že jo?
Gusi, nic tam není.
To je příšerný!
Teď to nikdy nevyřešíme!
Gusi, my se nehádáme.
Mluvíš sám s sebou
a já poslouchám audioknížku.
Proč přestali dělat
komiksy a filmy o Mozkový Hmotě?
Už roky nic nevyšlo.
Ale ne. Ten pohled znám.
Budeš jako posedlej hledat
odpověď na bezvýznamnou otázku.
A vykašleš se u toho na všechny úkoly,
kámoše a už tak nejistej vztah se sprchou.
Hele, zaprvý,
všechny důležitý otázky
už jsou zabraný,
a za druhý, sprchoval jsem se v úterý.
Minulý úterý.
Pamatuju si to.
Ten den jsi voněl.
Omluvte nás na chvilku.
Táta mi právě napsal: „Kde jsi?“
Možná bych mu měl říct pravdu a říct mu
o té věci.
Hele, udělej tohle.
Vymyslíš si aktivitu po škole.
Něco, co bude znít produktivně, aby ti dal pokoj,
ale zároveň nudně, aby se nevyptával.
To je celkem dobrej nápad.
Kdes na to přišel?
V klubu alibi.
Jo a kdyby se někdo ptal,
tak tam právě teď jsem.
Pomozte nám vyřešit další hádku.
Kolikrát ročně jde
průměrný člověk na záchod?
Říkám šestkrát.
Olivere, tvůj batoh smrdí.
Já vím.
Nedávej mi tam svý tenisky na tělák.
Kam jinam je mám dát?
Do svýho batohu? Smrdí.
Víš co ještě smrdí?
Ta rada, kterou jsi mi dal.
Jak to? Co se stalo?
Nemá rád divadla,
tak mě napadla hra.
Jaká hra?
To říkal taky.
A protože jsem nemyslel, že se zeptá,
řekl jsem: „No…“
A on si teď myslí, že je to název tý hry.
O čem by proboha
mohla bejt hra „No…?“
To říkal taky.
A protože v literatuře čteme Frankensteina,
řekl jsem, že je o něm
a monstrum říká svý jméno takhle…
Frankenstein? To je starý.
Jak by na to středoškolák mohl jít?
Říkal to samý.
Tak jsem řekl, že je to nová verze
zasazená v Bílým domě.
To zní celkem dobře. Na to bych šel.
Říkal to samý!
Takže v pátek chce jít na představení, který neexistuje!
Co budu dělat?
Všechno to praskne.
Olivere, když se zapleteš do lži,
zbejvá ti jen jedno.
Říct pravdu?
Ne!
Přebít tu první lež ještě větší lží.
To mě naučil brácha.
Ten, co je ve vězení?
Budeš ji muset lépe promyslet.
Nesnáším lhaní,
ale nemůžu tátovi říct o Mighty Medu.
Do pátku musím napsat
a uvést na scénu představení,
takže nemůžu do Mighty Medu,
aby se táta nedozvěděl, že tam pracuju.
Je to vtipný, když se nad tím zamyslíš.
- Ne, není. - No.
Vtipný, když se nad tím zamyslím já.
Proč vůbec ztrácím čas rehabilitací?
Moje schopnosti se nikdy nevrátí.
Ale děláte obrovské pokroky.
V čem?
V přijetí zdrcujícího zklamání.
Horaci, mám na vás otázku.
Je důležitá?
Nejspíš ne.
Jsem jedno velké ucho.
Dneska se málokdo ptá
na bezvýznamné otázky.
Že jo!
Vzhledem k tomu, že jsou komiksy
založený na superhrdinech,
proč jich není víc o Mozkový Hmotě?
Promiň, to byl můj mobil.
Jen jsem si měnila vyzvánění.
Na co máš mobil?
Jsi na týhle planetě tak týden. Nikoho tu neznáš.
Proto mám plán „bez rodiny a přátel.“
Co se stalo Mozkový Hmotě?
Proč to děláte pokaždý, když to řeknu?
Vy něco skrýváte.
A ne moc dobře.
Nevměšuj se do toho.
Mám pro tebe důležitou práci.
„Vyměnit žárovky, vymést pavučiny.“
To je práce na zabití času.
Ne, není.
Je tam nadpis: „Práce na zabití Kazova času.“
Děje se tu něco divnýho.
Něco děsivýho a divnýho
a já zjistím, co to je.
Můžu pomoct? Zblázním se z toho vyčkávání,
až se moje schopnosti vrátí.
Jsem tak zoufalá,
že budu dobrovolně trávit čas s tebou.
Víš, tohle neslyším poprvý.
A neurazil jsem se.
Jasně, můžeš pomoct, ale pozor,
může to bejt nebezpečný.
Haló?
Nikdo tam není.
Máš pravdu. Něco skrývá.
To nejskvělejší tajemství na světě.
A mohl bych ti říct, co to je,
ale to nikdy neudělám!
Skrývá, že tě nikdo nemá rád?
To není tajemství.
Jordan, chceš vidět moji pupeční šňůru?
Mám ji v peněžence.
Jordan, Gusi, něco potřebuju.
Do zítřka musím připravit hru.
- Proč? - Aby se mě táta neptal,
co každej den po škole dělám.
A co každej den po škole děláš?
Musím si začít připravovat odpovědi.
Mám brigádu.
Připravuju sendviče.
V rychlým občerstvení.
Ale musím to před tátou tajit.
Proč nechceš, aby táta věděl, že děláš sendviče?
Nesnáší je, jo?
Nesnáší sendviče, a já je miluju
a ničí to naši rodinu.
Pomůžete mi s tou hrou, nebo ne?
Jasně,
ale jen protože to určitě bude hrozný.
A není nic příjemnějšího
než koukat na kámoše, jak něco zvorá.
Tak proč nemáš ráda mě?
- Říkám koukat na kámoše, jak něco zvorá. - Pravda.
Já pomůžu taky.
Ale jen když doneseš sendviče gratis.
A opatrně s majonézou.
Fajn.
Ne, vážně.
Opatrně s tou majonézou.
Díky.
Mám mnohem lehčí batoh,
když je v něm jen jedna majonéza.
Otevřít a „á“.
Dobře, jste zcela zdravý.
Prošli jsme se Skylar složky
o Mozkový Hmotě a našli jsme tohle.
Před roky jste ho sem přijali, ale nikdy odsud neodešel.
Nevím, o čem to mluvíš.
Jestli mi to neřeknete,
začnu dělat beatbox.
Je šílenej a udělá to.
Dobře, dost! Řeknu ti to.
Příběh Mozkové Hmoty je temný a děsivý.
Kvůli němu je za nějakými dveřmi
v Mighty Medu něco hrůzného.
Za žádnou cenu ty dveře neotvírejte.
Jsou to dveře zkázy!
Poslyš, máme problémy se zámky
a musíte otevřít všechny dveře.
Ale co dveře zkázy?
Neotvírejte dveře zkázy!
A jak poznáme, které to jsou?
Řekl jsem příliš.
No, ani ne!
Hele, fakt si vážím vaší pomoci.
Gusi, tady jsou ty sendviče,
který byly gratis a nestály 5,99 jeden,
protože dělám v rychlým občerstvení.
Hnus. Nechci je.
Je v nich majonéza.
Co? Nosíš u sebe tuny majonézy.
Ale ne k jídlu.
Mám komentář ke scénáři.
V jistým bodě už to není zábava koukat se,
jak kámoš něco zvorá,
a místo toho je to spíš…
Fantastický!
Gratuluju ti k opravdu hroznýmu scénáři,
který jsi napsal.
Nemusí být dobrej,
stačí když to tátu přesvědčí, že je to opravdová hra.
Takže v první výstupu přivedu já, prezident Frankenstein,
děsivýho viceprezidenta Guse k životu.
Chci tam mít strašidelnou atmosféru.
Něco strašidelnýho?
Dvě slova,
použij suchej led na mlhu.
Je strašidelný, že to bereš jako dvě slova.
Ale mlha na jevišti by byla super.
Stačí říct. Znám chlápka.
Říkejme mu „Louie, kterej sežene suchej led.“
Každej zná někoho, kdo má suchej led.
To sežene každej.
Ne, znám chlápka, říkejme mu
„Ira, kterej nemá suchej led.“
Ale protože suchej led potřebujeme, Irovi dneska volat nebudu.
Jsem tak rozpolcenej.
K smrti rád bych chtěl vědět, co se stalo,
ale nechci u toho zjišťování umřít.
Co když otevřeme dveře zkázy?
Kéž bych teď dělal jedničku na Horacově seznamu
a měnil žárovky.
Buď v klidu.
Prodávají skautské sušenky.
Vezmu si dvě balení mutantské máty.
SUŠENKY MUTANTSKÁ MÁTA
V těchhle není kokos, že?
Nesnáším kokos.
Tyhle jsme ještě neotevřeli.
To musí být dveře zkázy.
Přestaň bejt takový mimino.
Moje oči!
Hele, můžu mít trochu soukromí?
Říkali, že jsem blázen, když jsem stvořil monstrum,
které mělo rozhodující hlas v senátu.
Teď, když mě od prezidentství dělí vteřiny,
musím mu dát…
vteřinu života!
Musím jít. Táta má schůzku
a potřebuje svůj oblek.
Nemůžu pokračovat bez tebe.
Monstrum je ve všech scénách.
Zkus improvizaci, lidi to žerou.
Lidi to nesnáší.
Já vím, je to hrůza!
Moje monstrum.
Je naživu!
A má nějaké pochůzky!
Otevřeli jsme všechny dveře v nemocnici.
Žádný dveře zkázy a Mozková Hmota nikde.
Možná nás Horace jen zkoušel.
Možná žádné dveře zkázy neexistujou.
Co je?
Došly tofu nanuky.
To je divný.
Kdo dal do mrazáku figurku Mozkový Hmoty?
Páni.
Je fakt těžká.
Září to! Co se to děje?
To je Mozková Hmota!
Co se ti stalo?
Poslední, co si pamatuju, je,
že jsem na sobě dělal experiment.
Něco se pokazilo,
ale nevím co.
Už si vzpomínám.
Co jste to udělali?
Řekl jsem, ať neotevíráte dveře zkázy.
Nemohl jste říct dvířka od mrazáku?
Znám tě. Kdybych řekl „neotvírej mrazák“,
otevřel bys ho.
Otevřel jsem ho i tak!
Lidi.
Drtí věci na prach.
Všichni honem sem!
Schulte se k sobě. Aktivovat silové pole.
Co se děje? Hmota byl hrdina.
Proč je teď monstrum?
Jsi jako pes s kostí. Nech to být.
Fajn, jak chcete.
Dobrá, řeknu ti to.
Mozková Hmota byl vynikající vědec a odpůrce zločinu,
který vynalézal vlastní zbraně. Tyto technologické zázraky
z něj udělaly úctyhodného hrdinu.
Ale začal žárlit
na superhrdiny, kteří se nespoléhali na zbraně.
Vynalezl sérum,
které mu mělo dát schopnosti.
Slyšel jsem o tom, tak jsem to šel vyšetřit.
Ale bylo pozdě.
Počkat.
Tohle se stalo v 70. letech?
Ne, před pěti lety.
Měl jsem trochu staromódní styl.
No…
Mozková Hmota udělal při výrobě séra chybu
a stalo se z něj ohavné a násilné zvíře.
Začal mu chutnat lidský mozek.
Když jsem ho zmrazil,
byl zneutralizován a zmenšen.
Uložili jsme ho sem, dokud se nenajde lék.
Když je tak nebezpečný,
proč byl v normálním mrazáku?
Byl schovaný za tofu nanuky.
Kdo by si dal tofu nanuk?
Pole je příliš roztažené
a tenké, jak nás chrání.
Jak ho zmrazíme?
Máte tu nějakou mrazicí komoru?
Jestli tu máme nějakou
mrazicí komoru?
Ne.
Ale na pohotovosti je mrazicí paprsek.
Dobře, moment.
Mám to.
Horaci, pusťte mě ven, nalákám ho k paprsku.
Roztrhne tě jako hada. To nemůžu udělat.
Můžeš!
Kazi, jsi si jistý?
Nikdy si nejsem jistej,
tak proč bych měl bejt teď?
Počkat! Co chceš dělat?
Když tu Hmota pracoval,
poslouchal Mozarta.
A nesnášel vyrušování.
A nejvíc ho rušilo…
Hej, Mozková Hmoto!
Horaci! Je ten paprsek připravenej?
Ne! Došel suchej led!
Pomoc! Udělejte něco!
Nech můj mozek.
Promiň za ten beatbox.
Chceš si poslechnout Mozarta?
Žádnou neznám.
V mé další improvizaci jsem astronaut
ve sportovním obchodě
a hraju ve stylu Shakespeara.
Takže tak.
Ach, oblečení na běhání jest předražené.
Rozumím, Houstone.
Jordan, pomoz mi.
Děláš si srandu? Je to hrozný.
Slzy. To jsou slzy štěstí.
Musel jsem tátovi vrátit jeho oblek.
Ale máma mi jeden půjčila.
Tu jde! Mé monstrum je zpátky!
Co tu děláš?
Zrovna hraju.
Monstrum. Beatbox.
Mozart.
To už dělal.
Honilo mě.
Celou cestu z Mighty Medu.
Setřásl jsem ho.
Nesetřásl!
To je Mozková Hmota.
Nešťastnou náhodou se z něj stalo monstrum.
Udělej něco!
Dá se zastavit jedině zmražením.
Můžeme ho postrčit do suchého ledu.
Myslím, že vím, jak na to.
Jeho životní láskou byla jeho asistentka.
Skvělá, ale obyčejná Colleen MacKenzie.
Jo, hledá ji od té doby,
co zmizela za té mlhavé noci.
Kde je Colleen MacKenzie!
Jordan!
- Není obyčejná. - Ne.
Ale Gus jo.
Gusi, postav se k rakvi!
Kdybych měl dostat dolar pokaždý, když to slyším…
Ale ne. Monstrum má Jordan.
Tahle hra je prostě
horší a horší. Tohle je nejlepší den.
Hej, Mozková Hmoto! Koukni!
To je Colleen. Vrátila se.
- Vyšlo to! - Jo!
To monstrum chodí do naší školy?
Je to můj typ.
Čau.
Táta prej nakonec nedorazil.
To je tak typický.
Na tý hře jsem dělal minuty a minuty.
Nejspíš musel zůstat v práci.
Říkal to samý. Právě volal.
Proč máš můj telefon?
Říkal to samý.
Řekl jsem mu, že ta hra byla tak skvělá,
že škola chce, aby se to hrálo znovu.
Co?
Bude chtít přijít!
Říkal to samý.
Takže to teď musím dělat znovu?
Nevěřím, žes to udělal!
Hele, šetři energii.
Zítra máš představení.
Titulky: Fabiána Tetamenti