Ей-Ті-Енд-Ті Парк. Домашня арена «Велетнів Сан-Франциско».
Бля. Та ну його на фіг.
Ти нормально, Річарде?
Живий ще.
Вибачте, слабше не вмію.
Спробуй ще раз, Річарде.
Ні, дякую. Не хочу.
Хто ризикне? Наступний?
Якщо треба, я готовий. Хоча це дуже страшно.
Та ну! У вас є година.
— Добровольці? — Ви не образитеся, якщо всі відмовляться?
Пані та панове,
вас вітає щорічний турнір Стерн-Тейлор.
По-перше, хочу випити за нашого гостя,
Річарда Гендрікса.
Річарде, після твоєї недавньої перемоги
на «Техкранч Розриві»,
ми всі закохалися в тебе і твою команду.
Ми знаємо, що за тобою ганяється вся Долина
і що ти, швидше за все, підеш до Пітера Ґреґорі,
але ми були б раді мати тебе в своїй команді.
Дозволь Фонду «Стерн-Тейлор Капітал» забезпечити тебе фінансуванням категорії «А».
Разом, Річарде, ми стали б...
чемпіонами!
— Ага. — Що скажеш?
Я… я подумаю.
От і добре.
Розважайтеся.
Кошмар. Мені аж якось ніяково,
що всі ці фірми підмазуються до нас, хоч ми не візьмемо в них гроші.
Річарде, Пітер Ґреґорі досі не запропонував нам умов.
Він зробить це завтра, коли повернеться.
Якщо не кайфуєш, коли тобі лижуть дупу стільки людей такого рівня,
я тобі співчуваю.
Розслабся і отримуй задоволення.
Нам смокчуть члени на арені Ей-Ті-Енд-Ті.
Ми на полі чемпіонів світу.
— А мені насрати. — І мені по цимбалах.
Привіт. Я – Ніколь Стайн.
Керую відділом розширення у «Стерн-Тейлор».
— Я Дінеш. — А я – Ґілфойл.
Круто. І що ви робите у «Флейтисті»?
— Я – стартех. — Це такий жарт. Стартех – я.
Пішов ти! «Жарт»!
Як ти можеш бути старшим технарем?
Я догнав. Ти завжди мріяв стати вождем. Як усі індіанці.
— Тільки ти індус. — Ясно. По-перше, сам пішов!
Я пакистанець. По-друге, який з тебе стартех?
Треба вміти все організовувати, давати доручення, вміти...
Я даю тобі доручення принести мені пиво, козлина, а я поговорю з Ніколь.
Джордж Сілвер, партнер у «Стерн-Тейлор».
І що ви робите у «Флейтисті»?
Він – стартех.
Це Дрю Г’юстон. Він винюхує мене вже 20 хвилин.
А, близнюки Вінклвоси.
Глянь на них. Як генетично модифіковані ляльки Кени.
Ти уявляєш їхню вартість у біткойнах?
Чорт, розходяться.
Кемерон – той, що головний – ліворуч?
— Я їх не відрізняю... — Зайду з правого боку,
спробую зігнати їх разом і не налякати.
Дивись. Кемероне! Кемероне!
— Ясно. — О, до нас завітав довгий член.
Привіт, Джавіде. У «Ґулібібу» все нормально?
Спитай у них. Вони мене виперли.
— Що? — Наші інвестори злякалися
можливого спаду і змусили мене продати свою частку.
Ага. За якихось двісті лимонів.
Виграли вони. У мене не було вибору.
А коли мене звільнили, я втратив акції.
А свій аванс я просадив на будинок.
Треба судитися.
— Кошмар. — Коротше, дивись,
щоб тебе не прокинули.
Якщо візьмеш бабки не в тих людей, попечешся, як я.
Будь обережний. Усі за тобою спостерігають.
Я в курсі. Знаю. Дякую, Джавіде.
Ні, реально. Просто зараз.
Ясно.
Прокляття. Де ж ця камера?
КРЕМНІЄВА ДОЛИНА.
Аж не віриться, скільки нам усього дарують.
Не нам, а мені.
Віртуальні окуляри для стартеха.
Стартех – я.
Як твій начальник, я наказую тобі віддати мені окуляри.
Ти не маєш права наказувати. Ти мені не бос.
Ні, якраз бос. Річарде, скажи йому, що я – стартех.
Жирному ти сказав, що це я – стартех.
Годі, годі. Я прошу вас.
У мене купа роботи. У вас купа роботи.
Робіть роботу, а не це.
Джереде, сьогодні нам мали надіслати умови контракту.
Що чути від Пітера Ґреґорі?
— Пітер Ґреґорі мертвий. — Що?
Пітер Ґреґорі. Мільярдер, філантроп, шпажист, помер у віці 48 років.
Ні фіга собі.
Він був найрозумнішою, найноровливішою
і найдивнішою людиною на світі.
Мені досі не віриться.
Скажи, як це сталося?
Ну, він був...
у Серенґеті на сафарі...
Зайшов у свій намет,
коли у табір забрів бегемот.
Он як…
На нього напав бегемот?
Ні, бегемот почав усе трощити.
Поводир схопив гвинтівку і вистрілив,
але промахнувся і...
І випадково застрелив Пітера Ґреґорі?
— Так. — Ні, не застрелив.
Але звук пострілу злякав Пітера,
який вибіг з намету і...
Опинився віч-на-віч з бегемотом?
Ні. Бегемот злякався пострілу не менше
і втік раніше, ніж Пітер вибіг з намету.
То що сталося з Пітером?
Він давно не бігав. Дуже.
Можливо, ніколи. І тому...
Ось так.
Це дуже... дуже дивно.
— Дуже сумно. — Дуже сумно. І трагічно.
Жах.
Бувай.
Життя – дивна штука. Був Пітер Ґреґорі і немає.
Джереде, це Ерліх.
Терміново організуй мені зустрічі з іншими інвесторами.
Що ти робиш? Моніка сказала, що вони нас фінансуватимуть.
— Краще не рипатися. — Я любив Пітера Ґреґорі
навіть більше, ніж він любив мене.
Але ти повинен розуміти те,
про що Моніка тобі не розповіла.
В усіх цих фірм під одну людину є слабке місце.
— Знаєш, яке? — Ні.
Якщо немає Пітера,
усі інвестори «Равіґи» мають законне право забрати гроші і вийти з проекту.
Це означає, що «Равіґа» як така може зникнути ще до вечора.
— Серйозно? — Так. І ми маємо бути до цього готові.
Ці слова прозвучать страшно,
але нам треба рятувати компанію.
Знаєш, хто підтримав би мене перший?
Пітер Ґреґорі.
Надихай. Вір. Уявляй. Будь інноваційним. «Нуклеус».
Це – перший ролик
нашої нової кампанії на честь виходу
на ринок «Нуклеуса» у січні.
— Які питання? — У мене питання.
Це було жахливо. На «Техкранч Розриві» мене опустив якийсь сраний підліток,
а ви показуєте мені цю рекламу про тампони?
— Дівчинка з діабетом на гойдалці? — Здається, у неї рак.
Принаймні, я так зрозуміла.
Срати я хотів, яка в неї зараза!
Головне – щоб «Нуклеус» був кращий за «Флейтиста».
Гендрікс змішав нас із брудом.
Якщо ми облажаємося, іншого такого шансу може вже не бути!
Стався вибух обсягу даних.
Люди тримають у «хмарах» селфі і непотрібні файли
92% даних людство створило за останні два роки.
Таким темпом місце для зберігання даних не вистачить до наступної весни.
Це буде катастрофа.
Нестача даних, обмеження обсягів, чорний ринок даних.
Чиєсь стиснення врятує світ від даноґеддону.
І це має бути «Нуклеус», а не йоханий «Флейтист»!
Не знаю, як ви,
а я не хочу жити в світі, де хтось інший робить світ кращим, ніж ми.
Даноґеддон? Це він придумав чи...?
Останнім часом стільки «ґеддонів».
Це правда. Снігоґеддон, автоґеддон...
Навіть фільм є «Армаґеддон».
Лорі, ви мене викликали?
Моніко! Заходьте, будь ласка. Ви ж чули,
що мене призначили в.о. головного партнера?
Так. Вітаю.
Інші партнери обґрунтували вам своє рішення?
Так. Вони проаналізували портфоліо
всіх старших партнерів за останні кілька років.
Мої цифри були об’єктивно найкращими.
— Тому обрали мене. — Просто головний партнер
багато зустрічається, спілкується з людьми.
Сідайте, якщо хочете.
Хочете?
Мені байдуже...
Я постою...
— Добре. — Але ви не стійте.
— Гаразд. — Вам буде зручніше сидіти?
Я постою.
Моніко...
Звичайно ж.
Пітер Ґреґорі помер.
Так, я знаю.
З погляду особистого – це сумна подія.
Та з погляду професійного – не найгірша.
Я переглядала його папери.
Він займався низкою вкрай сумнівних справ.
Чи відомо вам, що нам належить марокканська страусяча ферма за $30 мільйонів,
і що ми – мажоритарії
у трьох компаніях, які працюють над невидимістю?
У цій коробці – серветки з детальними нотатками
Пітера про те, що наступною бавовною стане генетично
— модифікований журавлиновий грибок? — Це я пам’ятаю.
Так. Моніко.
Пітер Ґреґорі помер.
Так.
Зараз ми повинні справляти враження конкурентноспроможних,
ще більше, ніж раніше. В очах інвесторів та індустрії загалом.
«Флейтист» – це найгарячіша інвестиція на ринку.
— Він у нас у кишені. — Ви впевнені?
Чому ж вони обговорюють з іншими фірмами
— можливість фінансування категорії «А»? — Ні, я попросила їх
зачекати день-два, щоб ми організувалися.
Це вселило в них невпевненість,
і тепер ми можемо їх втратити.
Це ставить під сумнів добробут фірми
і ваші, Моніко, перспективи як одного з партнерів.
— У мене просто був шок. — Моніко...
Пітер Ґреґорі помер.
Так. Я знаю.
Це чудово.
Знаєте, скільки разів я ходив у ці кімнати,
маючи за душею тільки нахабство?
А ми йдемо з метровими членами, вкритими пилком Елвіса.
— Серйозно? — Річард Гендрікс? Можете заходити.
— Час настав, мать вашу. — До бою.
Посидь, Джереде.
З відповідним фінансуванням ми зможемо створити функціональний продукт
і стиснути частку «Нуклеуса» на ринку до нуля.
Цікаво.
Та в мене сумніви.
У вас… Що?
Забагато «якщо».
Перемога на «Техкранч Розриві» – це не «якщо».
Так, вітаємо. Ви виграли п’ятдесят штук,
але у нас просите у двісті разів більше.
Річарде, ми всі знаємо про ваше дивовижне...
стиснення, але ми не наївні.
Мало просто вкинути гроші в алгоритм,
щоб здолати одну з найбільших техкомпаній світу.
Попрацюйте ще трохи над проектом і вертайтеся.
Скажімо, наступного тижня.
— І? — Я досі в шоці.
Виявляється, пилка Елвіса в нас малувато.
Ось чому я хотів працювати з Пітером Ґреґорі!
Це така туфта! Той чувак влаштував для нас круту вечірку,
а тепер вдає, ніби ми йому не потрібні!
Я ненавиджу вечірки! І каже: «вертайтеся наступного тижня, коли у вас буде щось ще».
Ще? А бал Вайсмана 5.2?
Ні. Ні.
Пішов він. Пішли вони всі. В сраку їх.
— Я їм зараз влаштую. — Ні! Стривай! Стривай!
Слухайте! Ви сказали вертатися, коли в мене буде щось ще?
А я сказав, що повернуся? Не повернуся!
Ніколи! Цей раз не рахується.
Я вкритий пилком! У мене метровий член!
І я піду в іншу компанію, де немає лохотронів і де немає лотереї!
Чао.
Тобі недобре? Тобі потрібні білки?
Не знаю, що на мене найшло.
Пітер помер, «Равіґа» висить на волосинці.
А мені треба знайти гроші, щоб будувати «Флейтиста».
Ненавиджу це.
Висновок очевидний:
добитися результату здатен тільки я.
Повідомлення від ЛаФлама.
«Отримав пропозицію від «Стерн-Тейлор».
Дають п’ять мільйонів і обіцяють двадцять п’ять.
— Я чекав меншого». — Йо! Вони негативили нас.
— Негативили? — Так, душили негативом.
Це маніпулятивний сексуальний прийом, який застосовують самотні шовіністи.
Усі нас хочуть. Але вони опускають нас, намагаючись збити ціну.
Та ти опустив їх і цим не дав їм опустити нас.
Віднегативив негатив. Це піде нам на користь.
Хто в нас наступний?
«Рос-Лома Капітал».
Мені продовжувати? Негативити їх далі?
Ні, я беру це на себе.
Якщо вони ведуть переговори із застосуванням грубощів
і ворожості, тоді я їм не заздрю.
Нас найбільше тривожить
імовірність виходу на заплановані фінансові показники, зважаючи
на вашу динаміку зростання.
Вибачте. А що смішного?
Ця картина у вас за спиною.
Вона жахлива.
Суміш арлекіна і «Кама Сутри», та ще й неякісна.
Згоден, культурна несумісність.
Краще рухатися далі.
Я взагалі нічого не казав про культурну несумісність.
Так, сказав я.
Ясно. Ну,
дякуємо вам за зустріч.
У нас попереду їх ціла купа.
Сподіваюсь, там будуть кращі картини.
А ваше лого нагадує завалену вагіну.
Я вважаю, що це расизм. А ви хіба ні?
— Мене тривожить... — Мене теж дещо тривожить.
Хто вибрав вам цю сорочку?
— Що? — Зрозуміло.
Штани такі самі. Це комбінація.
Їх вибрала моя дружина.
У вас невдалий шлюб.
Вас хвилює «Флейтист»?
Чи хвилює мене «Флейтист»? Так, звичайно.
Якщо й хвилює, цього не помітно.
Я бачу перед собою людський еквівалент
деерегованого члена.
Неерегованого. Треба казати неерегованого.
Мато хто це знає.
Так, ми дуже зацікавлені,
але потрібно...
Вибачте, щось не так?
Фактично... все не так.
Помітна відсутність бачення.
Ваші кекси смердять лайном.
І ваші ідеї теж.
Один з вас – найогидніша на світі людина.
Хто – не скажу.
Нам піти чи краще ви самі?
Нам запропонували вісім і сорок.
П’ять з п’яти, панове.
Телефонували з «Ґалвестон Капітал» і «Йонтвіл Венчурз».
Просять прискорити зустрічі.
Давай я спробую. Хочу цього разу сам грубити.
Валяй.
З належним фінансуванням
ми реалізуємо проект якісно і вчасно.
А якщо ви не дасте нам грошей,
то ви – останні шльондри.
Чим це тхне?
Наперділи? Ви ще й пердуни?
Ви дасте мені хоч один кекс? Чи ви вже всі зжерли?
Ви так жирні станете.
Ти не винен, Річарде. Цього неможливо навчитися.
Наступна зустріч моя. Я відчуваю, це буде щось грандіозне.
— І що ти зробиш? — Ще не знаю. Дай мені подумати.
Та щось у мені вже рветься назовні.
І я його не зупинятиму.
Яйця?
Він поклав на стіл свої яйця?
— Поклав. — Навмисно?
Випадково такого не зробиш.
Річарде, я отримав повідомлення від «Мідленд-Оук».
Виявляється, межа все ж таки існує, і я її перетнув.
Межа між сумою в дванадцять і п’ятнадцять мільйонів!
Та-дам! Надійшла пропозиція від «Мідленд-Оук»!
Панове, нас оцінили у 75 мільйонів. Решту залиште собі!
— Ти приколюєшся? — Глянь контракти.
Існує прямий зв’язок між моєю нетолерантністю
і пропонованою сумою.
Усім привіт. Це Лорі Брім,
новий головний партнер «Равіґи».
Добрий день. Я Річард Гендрікс.
Так. Я впізнала вас із фотографії.
Дуже приємно познайомитися з вами особисто.
— Взаємно. — З формальностями покінчено.
Панове, мені відомо про неабияку цікавість
до вас інших фірм.
Відомо, що для участі у вашому фінансуванні
потрібно запропонувати конкурентні умови,
та з кількох вагомих причин вважаю це рішення правильним.
Ознайомтесь, будь ласка.
Двадцять і сто мільйонів?
Я не… Це значно більше за інших.
Згодна. Цей крок свідомий.
Отже, я задовольнила ваші вимоги?
Моніка призначить час для підписання.
Дякую. Гарного дня.
Дякуємо.
Так.
Вітаю вас. Я дуже рада.
Чорт! Вона мала мене підвезти.
— Річарде, я тобі подзвоню… — Бувай.
— Стійте! Лорі, стривайте! — Дякуємо, що завітали...
Народ, гроші в нас є.
— Так! Річі! — О, так!
Я відсовую член убік, розстібаю нижні ґудзики
і бах!
— Що ти робиш? — Чорт. Вибач, будь ласка. Вибач.
Виходь надвір поговорити.
Зараз. Іди.
— Привіт. — Привіт. Що сталося?
Якщо хтось про це дізнається, мене звільнять з роботи.
Добре.
— Не погоджуйся. — Що?
Ти коштуєш максимум половину.
Ого. Дякую за комплімент.
Ні. Ви молодці. Ви вели переговори до опупіння,
але це класичний перегрів.
І що в цьому поганого?
«Флейтиста» прив’яжуть до звітності з показниками,
яких неможливо досягти.
Якщо ваша вартість не зростатиме,
якщо ви застопоритеся, вам триндець.
Для тебе це – як поцілунок смерті.
Краще почати з реалістичної оцінки
і зростати притомним темпом.
Якщо це така хрінова угода,
чому твоя начальниця нам її запропонувала?
Бо вона бореться до кінця.
«Флейтист» їй потрібен, щоб втримати на плаву «Равіґу».
— Ясно. — Я поважаю Лорі,
але Пітер так ніколи не діяв.
Сам подумай. У мене є акції «Флейтиста».
Якби ця захмарна оцінка була чимось гарним,
чи стояла б я тут, ризикуючи роботою?
Не погоджуйся на нашу пропозицію. Краще візьми найнижчу суму.
Навіть вона буде зависокою.
Ще раз дякую за комплімент.
І ще... Я там нічого не бачила.
Ні? Дякую.
Бо я хотів сказати, що тобі доведеться показати своє.
— Ясно. — Бувай. Дякую за...
Зайнятий? Хочеш випити?
Вибач за мою поведінку.
Хріновий був вечір.
Якщо чесно, не все так погано.
— Добре. Я радий. — Так.
Можна довго й нудно говорити про те, як могло бути,
але, зрештою, я зрозумів, що не міг нічого змінити.
Так.
І тому… я нарешті заспокоївся.
Я тут подумав.
А якби ти попросив менше?
— Тобто? — Ну, якби пішов до когось
і попросив менше, ніж вони запропонували спочатку?
Збивав би ціну?
— Точно. — Хіба можна так робити?
Ну, так. А чому ні?
У принципі можна. Формально я міг би, але...
Тобто, тоді було б легше
демонструвати реалістичні показники
— і навіть вийти в нуль по грошовому потоку. — Саме про це я й кажу.
І потім...
Ми могли б уникнути спаду і…
І... ми...
нас би ніхто не кошмарив.
Уся та купа грошей поховала мене.
Ну, я не впевнений, що це...
— Чорт! — Можливо.
— Слухай... Це ж... — Ні, треба було брати фінансування категорії «Б».
Я лишився б начальником.
Мав би роботу,
крутий будинок.
Від мене не пішла б дівчина і...
І...
— Бля! — Тихенько.
Чому ніхто не казав, що можна брати менше?
Не знаю. Я не знаю.
— Ідеї – це така штука… — Бля!
Я викличу таксі, не заважатиму.
Дякую за компанію.
Бля!
Річарде.
Річарде, я Лорі Брім. Учора я була у вас удома.
Ви вже щось вирішили щодо нашої пропозиції?
Так, ми згодні лишитися з вами,
але умови треба трохи змінити.
На жаль, це неможливо.
Ми запропонували великі гроші.
Ні, нам стільки не потрібно. Суму треба зменшити.
І зменшити суттєво.
Ми будемо з «Равіґою»,
якщо ви погодитеся на 10 і 50,
а не 20 і 100.
Думаю, це краще
і це моя остання пропозиція. Або так, або до поба.
Я такого не чекала,
але з нашого боку заперечень немає.
І ще одне. Моніка має право голосу при обранні керівництва.
Це другорядно.
Завтра я зателефоную вашому адвокатові,
— і ми поговоримо про важливі деталі. — Добре.
Пітер був одним з небагатьох, хто активно
застосовував технології заради процвітання людства.
Та як оцінити внесок людини? Його можна поділити на три складові.
Я познайомився з Пітером, коли він думав вкладатися у мою компанію «Зетасфера».
Він сумнівався після свого розчарування у «Снапчаті».
Та він наважився. Ми бачилися щомісяця.
Пітер завжди був чесний.
Якби він був з нами сьогодні, то сказав би, що не розчарувався у «Снапчаті»,
і пробачив би тобі, Лев, за це непорозуміння.
Бо Пітер був саме такий.
Добрий, щедрий
і не розчарований у «Снапчаті».
Я ніколи не забуду наше перше знайомство.
У гаражі його мами
ми заснували нашу першу справу –
робили VGA-картки для IBM клонів.
То був лише початок.
Востаннє ми побачилися…
в ресторані, менш ніж за кілометр від того гаража.
Ми поговорили, як давні друзі.
Він розпитав мене про Джексон Гоул.
Я розпитав його про пілатес.
Але… щось було негаразд.
Під поверхнею відчувалося напруження.
Напруження, про яке я шкодуватиму вічно.
Не секрет, що ми з Пітером ворогували.
Між нами став бізнес.
Та тепер…
Тепер я хотів би попросити в нього вибачення.
Однак уже пізно. Його немає.
А я зрозумів важливість прощення,
що первинні любов і співчуття у наших серцях,
а не помста і дух змагання.
Ми заслужили на таке ставлення.
Тим більше він.
Адже Долина – це те місце, яке Пітер допоміг збудувати.
Місце, де ми сходимося, як мрійники.
Ми всі. Щоб, зрештою, зробити світ кращим.
Це – Флоренція в добу Ренесансу.
Це Камелот.
Це – місце, яке сам Пітер називав «колискою інновацій».
Я сумуватиму за своїм другом.
Прощавай, Піте.
Може, він усе ж таки людина?
Вибачте.
Це Рон ЛаФлам.
Ґевін Белсон подав на вас у суд.
Каже, що ви вкрали «Флейтиста» в «Хулі».
Чорт.
Ґевін Белсон подав на нас у суд.
Українські субтитри від Студії «Гуртом» для HURTOM.COM