ВЕСТФАЛІЯ, НІМЕЧЧИНА
Гансе.
Американець!
У нього пістолет.
Американець!
Там американець. З пістолетом.
Ідіть у будинок і дзвоніть у поліцію...
Бігом!
Американець!
Ми тебе не вб'ємо.
Ми не хочемо тебе вбивати.
Американець!
Для тебе війна закінчилась.
ЗА КНИЖКОЮ ДОНАЛЬДА МІЛЛЕРА
ВОЛОДАРІ НЕБА
ЧАСТИНА ШОСТА
Коли літак збивають, екіпаж зникає.
Минуло не більше чотирьох місяців у Торп Ебботс,
як 32 з 35 перших екіпажів пропали безвісти.
Ми про них не говорили.
Ті з нас, хто й далі літав на завдання,
навшпиньки обходили їхні привиди.
Дехто через це втрачав голову.
Бо в них на очах надто часто вибухали літаки й гинули друзі.
Дехто пив. Дехто ліз у бійки. Дехто спав наліво й направо.
Ніхто не відмовлявся від шансу забутися.
Що я? Я вирушив в Оксфордський університет.
По мені вдарила смерть Баблза,
і полковник Гардінґ запропонував представити 100-ту
на конференції Союзних держав.
Він мене призначив, і я радо поїхав.
КОЛЕДЖ БЕЙЛЛІОЛ
- Капітане, ви бували в Оксфорді? - Ні. Але я радий побувати.
Під час цього візиту у вас не буде часу все побачити.
Заплановано стільки лекцій і соціальних подій,
що вам навряд чи випаде шанс покинути кампус.
Нам сюди.
Будуть представники майже всіх Союзних країн і територій.
Ви познайомитеся з цікавими людьми.
Отримали два дні тому. Надіюся, нічого термінового.
Від дружини.
Вона не витримала б цілий тиждень, не написавши мені листа.
Яка дбайлива.
«Субальтер» А. М. Весґейт уже приїхав? Мій сусід?
Він буде завтра. І ми звемо їх «субалтерни».
-«Субалтери». - Субалтерни.
Ясно. Джеймсе, дякую за екскурсію.
Нема за що. Гарного вам вечора. І приємної конференції.
«Субалтерн».
«Субалтерни».
P.S. ПЕРЕДАВАЙ ПРИВІТ БАБЛЗУ!
ВІТАЄМО В КУМБ-ГАУСІ
Мюнстер – лиш третій виліт Роузі,
але він пройшов так жахливо, що Гардінґ
послав лейтенант Розенталя і його екіпаж
на тижневу відпустку у військовий санаторій.
Тут є коні.
Роузі, ти їздиш верхи?
Євреї з Брукліну не їздять верхи.
Ого.
- Доброго ранку. - Дами.
- Привіт. - Стережись, кавалерія.
Вітаємо в Кумб-гаусі.
У нас доступні всі можливі види спорту й розваг.
Теніс, велосипеди, волейбол, крикет, виїзди з собаками.
І на випадок дощу, бо ми все-таки в Англії...
...є більярд, карти, шахи і бадмінтон у приміщенні.
Усе для вашого відпочинку.
Майкле, покажеш гостям їхні кімнати?
Авжеж, мем.
Сюди, джентльмени.
Френсі.
Я довго мушу тут пробути?
Це не до мене питання, Роберте.
Рішення прийняв ваш командир.
Проте ви можете це обговорити з доктором Г'юстоном.
Тут є ванни й гаряча вода.
Скористайтеся цим, поки маєте змогу.
Ти звідки?
З 381-ї. Ми літали разом.
Ти?
З 100-ї.
Якщо випаде шанс, щиколотка дозволить тобі бігти?
Навряд.
Думаєш, це наші зробили?
Бомбардували десь зараз. Королівські ПС.
Чорт. Раз у ніколи й британці влучають у ціль.
Добре, добре.
Що тут таке?
Що вони тут роблять?
Американці.
Стерв'ятники!
Прокляті американці!
Виродки!
Усе нормально.
Охоронці! Назад!
Заспокойтеся.
Стійте! Не захищайте їх. Що ви робите?
- Нехай самі захищаються! - Охоронці!
Гей!
Доктор Г'юстон?
Можна зайти?
Проходьте.
- Роберт Розентал. - Так.
- Як виспались? - Нормально.
Це дивна зміна.
Більшість звикає за день-другий.
Саме про це я й хотів поговорити.
Я не думаю, що таке середовище мені допоможе.
Хочу вернутися на базу.
Чому командир відправив вас сюди?
Що він вам сказав?
Мені цікава ваша думка.
Був виліт на Мюнстер.
Було тяжко, але я в нормі.
Три вильоти за ваші перші три дні.
За день 120 загиблих.
Мене серед них не було. Я в нормі.
Ви втретє вжили слово «норма».
То ви мене не відпустите?
Відпущу. Через п'ять днів.
Дякую, докторе.
«Ти, що є на небесах, нехай святиться Ім'я Твоє...
Нехай прийде Царство Твоє, нехай буде воля Твоя...
як на небі так і на землі.
Хліб нас насущний...»
Шукаю, де закопати собак.
«І не веди нас у спокусу...
але визволи нас від...»
Один живий.
-«Отче наш...» - Добий його.
«Що є на небесах, нехай святиться
Ім'я Твоє...»
Клаусе. Знайшов місце.
Добре. Іду.
Копай. Поможи.
Глянь, один тікає.
Нехай! Далеко не втече.
Особиста свобода проти свавільної влади тирана.
Ось які основи заклала Маґна Карта,
або Велика хартія вольностей.
Її підписали 1215 року, і до сьогодні вона є важливим символом свободи.
Авжеж, у вас, янкі, аж через 500 років
подібний документ сформулювали ваші батьки-засновники.
І тепер, у час війни, ми спільно...
Може, якби ми 500 років не були під тиранією вашого короля,
то б видали його раніше.
Ми мусимо прискіпливо вивчати
попередні конфлікти та їхні рішення.
«Приємно бути біля вогню.
Бо стає холодно».
- Капітан Кросбі? - О боже.
Не переживайте. Я бачила... голих чоловіків.
Велика родина, малий будинок, мало дверей.
А ви хто?
Субалтерн Вестґейт, ваша сусідка.
Лишенько.
- Ви чекали чоловіка? - Ні, я не... Це було...
Так. Я чекав чоловіка.
Допоміжний територіальний комплекс радить приховувати жіночі імена.
А. М. Весґейт – Алессандра, скорочено Сандра...
а «М.» – моє друге ім'я, яке я заберу з собою в могилу.
- Треба про це повідомити. - Якщо вам не заважає, то й мені ні.
Я бачу, що ви одружений.
Надіюся, дружина навчила вас опускати туалетне сидіння.
Перед дзеркалом був Трейсі чи Ґейбл?
Трейсі.
Я думала, що Ґейбл.
Наперед.
Вставай.
ДУЛАҐ ЛЮФТ ТИМЧАСОВИЙ ТАБІР ПОЛОНЕНИХ
ФРАНКФУРТ, НІМЕЧЧИНА
Хлопець повернувся й сказав:
«З дурними американцями три проблеми».
Даруйте на слові.
«Вони переоцінені, переплачені і переслані до нас».
Капітан Кросбі.
А які проблеми з британцями за словами янкі?
Усе. Я згадала.
Вони недокохані, недоплачені і над ними Ейзенгауер.
Ви, американці, зухваліше залицяєтеся до протилежної статі.
Замолоду ми й не мріяли вкласти світську даму.
Задовольнялися покоївками й офіціантками.
А ці американці приїжджають і кличуть герцогиню в ліжко
ще до вечері.
З усією повагою, але я заперечу.
Покоївки й офіціантки вважають, що не можуть відмовити працедавцям,
а американці наполегливі незалежно від статусу.
І вибачте на слові, але вони готові «вкласти» все, що ворушиться.
Мова не лише про ставлення до жінок.
Ви плюєте на вулицях,
налигуєтеся й горланите в пабах.
Якби ви просто прищепили своїм хлопцям дисципліну,
вони б не поводилися так, ніби вперше вирвалися з дому
погульбанити.
З усією повагою, сер,
можливо, це їхній останній шанс погульбанити.
Тому я не читатиму їм лекцій про те, як поводитися у вихідні.
Для пілота ви недостатньо пихаті, але ви капітан.
То хто? Штурман? Бомбардир?
Штурман.
А чим займаєтеся ви, субалтерн Весґейт?
Обіцяєте нікому не розказувати?
Обіцяю на мізинці.
Не знаю, що це значить, та звучить офіційно.
Я стернова.
Стернова?
Так.
Що це значить?
Стерную ще з часів Кембриджу.
Он як?
Ви вчилися в Кембриджі?
Уявіть собі, жінкам не дають справжніх дипломів.
Що ви вивчали? Звісно, окрім стернування.
Ні, це все. Дуже обмежена спеціалізація.
Обережно!
Лишенько.
- Усе нормально? - Нормально.
Аматори. Я роками опановувала весло.
Сила в зап'ястях, хлопче.
Ви ж ніколи не керували човном?
Що мене видало?
Ви не вмієте брехати.
Дайте мені час. Я навчуся. Обіцяю.
Це ж не добре.
Бачу, ви так само добре спите.
Ви казали, щоб звикнути, потрібно кілька днів.
Яке ваше виправдання?
У лікарів не буває кошмарів?
Авжеж.
Чом би й ні?
Непогана колекція.
- Можна щось поставити? - Розважайтесь.
Я не знаюся на музиці.
Просто прослухую колекцію.
Це те, що вам треба.
Граєте?
Ні. Не зіграю й ноти.
Музичне обдарування дісталося матері й сестрі,
але я знаю, що добре звучить.
Де ви дислокувалися, док?
Норфолк. Авіаційний хірург з 96-тої.
Ваша група літала з нами на Бремен.
Ми втратили три борти.
То був ваш перший виліт?
Втратив хорошого друга.
І для нього перший виліт.
Ця війна...
Люди не мали б так поводитись.
- Ви не згодні? - Ні.
Та коли бачиш, що людей переслідують й пригноблюють,
то мусиш діяти.
Вони не можуть боротися самі.
То що нам робити?
Ваша правда. Ми мусили діяти...
і от ми тут.
Ні, ні. Це? Оце все?
Саме такого робити не треба.
Крикет. Виїзди з собаками, хай що це таке.
Це полювання на лисиць.
Не треба полювати на лисиць.
І говорити про це. І плакати через це.
Треба сідати в літак і доводити все до кінця.
Я ввійшов у ритм.
Три дні, три вильоти, три цілі. Бам-бам-бам.
Як Джин Крупа.
Ніхто не перериває барабанне соло Джина Крупи.
А через два тижні
не просить продовжити з моменту, на якому він зупинився.
Мабуть, ні. Але...
Джин Крупа мусить думати не лише про власний ритм.
Він відповідає за ритм усього гурту.
Без льоду я віскі ще не пив.
Ми в Шотландії віскі не розбавляємо.
- Будьмо. - Будьмо.
Велика родина. Якщо не доп'єш – доп'є хтось інший.
Підтримуєте зв'язок з рідними?
Не люблю писати листи.
Навідуюся, коли маю змогу.
Географічно вони значно ближчі, ніж ваші.
А все одно здається, що дуже, дуже далеко.
Так. Їм стільки всього не розповіси.
Бо це заборонено,
- і навіть якщо... - Хіба вони зрозуміють?
Так, не поспішайте. Я не часто п'ю.
Востаннє я прокинувся босий на підлозі готельного номера.
Розкажіть.
Ми були в Лондоні у звільненні,
і Баблз придумав гру з четвертаками й черевиками.
І врешті я лишився без четвертаків і черевиків.
Ну от.
Далі все наче в тумані.
Мій останній спогад – як я ригаю у ванній з Баблзом,
а туалет був лише один.
- Дуже романтично. - Краще поставлю це сюди.
Баблз – це дама вечора?
Ні, це мій найкращий друг.
Баблз – це кличка.
Кожному в житті потрібна людина, щоб пліч-о-пліч поблювати.
Мабуть, хороший друг.
Так, був.
Загинув минулого тижня.
- Співчуваю. - Тому мене відправили сюди.
Щоб я відпочив.
Це була моя вина.
Чому?
Я замінив Баблза в ролі штурмана групи.
Якби він планував ті вильоти,
то, може, б усі ті літаки не позбивали.
Може, Баблз був би тут і...
Ні.
Ваш друг був на борту з однієї єдиної причини:
бо Адольф Гітлер з посіпаками вирішили, що хочуть захопити світ.
От і все.
У цій війні люди гинуть виключно через них.
Це був насичений день.
На цьому й завершимо?
Майоре Іґан, проходьте.
Я лейтенант Гауссманн і проведу ваш допит.
Прошу, сідайте.
Налити вам віскі?
Дякую.
Пришпоримо.
Такого ще не чув.
Пришпоримо.
То з чого почнемо?
Може, з того, що в місті чотирьох моїх супутників застрелили.
О боже. У якому місті?
-«Рассгайм». Не знаю... - Рюссельсгайм.
Яка трагедія. Додам це в рапорт.
Ваші колеги, яких убили... якщо надасте їхні імена й посади,
- я передам... - Я не знаю їхніх імен.
Нас просто взяли разом.
Дякую за напій і був би вдячний за грубшу ковдру,
але від мене ви дізнаєтеся лише
- прізвище, звання й номер... - Номер.
Ваш О-399510.
Я його знаю.
Також знаю, що ви народилися в Манітовоці, Вісконсин.
Ви одружений?
Підозрюю, що ні.
418-та ескадрилья.
100-та бомбардувальна група.
Базуєтеся в Торп Абботс.
Ви любите бейсбол, майоре?
Це точно не державна таємниця.
Сигарету?
Даруйте, що не такі добрі, як американські.
Мої улюблені – Lucky Strike.
Бейсбол – усе ще для мене загадка.
Усі ці битки й бази, бігання по колу.
Минулого тижня був важливий чемпіонат, так?
Угу, Світова серія.
Так, Світова серія.
«Нью-Йорк Янкіс» проти «Сент-Льюїс Кардіналс».
Повторний матч, так?
Ми вели 2:1, коли мене збили.
То ви фанат «Янкіс»?
Хочете дізнатися, як завершилася Світова серія?
Бак Клевен теж любив «Янкіс»?
Ні? Так?
Чув, він умілий пілот.
ВОСЬМА ПОВІТРЯНА НИЩИТЬ БРЕМЕН
Я читав про його подвиги в Реґенбурзькій операції.
Він же був ваш друг?
Схоже, ми збиваємо найкращих пілотів.
Ви знали, що з мюнстерського нальоту вернувся лише один ваш літак?
Один.
Повернімося до вас, майоре Іґан.
На жаль, мушу повідомити, що ви в неприємній ситуації.
Ми знаємо, що вас схопили під Остбеверном...
але в наших записах ви не зазначений як член екіпажу
жодного з літаків, які літали на Мюнстер.
Ґестапо вважатиме вас за шпигуна.
І помилиться.
Одне скажу напевне, майоре, Ґестапо не помиляється.
Тому я повинен верифікувати вашу групу, ескадрилью й літак,
щоб надати їм підтвердження, що ви саме той, за кого себе видаєте.
Джон Іґан. Майор.
О-399510.
Майоре...
ви ж розумієте, що робите собі ведмежу послугу?
Ґестапо не таке, як я.
Я такий, як ви: авіатор, людина честі.
Я можу зрозуміти те, чого не зрозуміють
мої колеги з ідеологічно непохитної служби безпеки.
Я хотів би розповісти вам про Бака Клевена, Джоне...
але й ви мусите щось розповісти.
Наприклад, назвати кількість літаків B-17, яка прибуде через тиждень.
Джон Іґан. Майор. О-399510.
Зрозумів.
Кави?
Не відмовлюся від кави.
Тільки нікому не кажіть.
Я не можу всім носити сніданок у ліжко.
Заберу з собою в могилу.
Добре, що ви поспали.
Винищувачі на 12:00. Знищ їх, Паппі! Давай!
Відкрити вогонь!
Лізьте! Швидко! Лізьте!
Швидко.
У вагон! Швидко!
Заходьте, швидко. Зайдіть.
Ніяк не звикну, що все в місті таке старе.
Я родом зі штату, який створений 1846 року.
Йому й ста років нема.
- Який це штат? - Айова.
Айова. Там точно щось існувало й до 1846 року.
Нічого такого, що й досі стоїть.
Побачимо, що вистоїть тут
до завершення цього всього.
Є якась причина, чому ви не кажете, де дислокуєтеся й чим займаєтесь?
Так. Якби я хотіла сьогодні думати про роботу, капітане,
то пішла б на шеррі з професором Ґудгартом.
Там якесь свято.
Заглянемо?
- Ага. Так. - Так?
Та ну.
ПОКАЖІТЬ ЙОМУ, ХЛОПЦІ!
Люблю цю пісню.
ДРУГИЙ ФРОНТ У ЄВРОПІ
Чарлі, приєднуйся.
Дякую. Дякую, що підтримуєте.
Леді та джентльмени, міс Елла Волш.
Іде кривавий бій
За увесь світ живий
Боротьба...
За Баблза?
...де бомби й осколки
За Баблза.
Гітлер світу грозиться Що розіб'є нас з кінцями
Але наш союз Розірве ці пута
Я піднялася на гору Що височіла в небесах
І побачила всі села й міста
Я побачила людей По всіх усюдах
І союзні війська Які зітруть фашистів дотла
Я піднялася на гору Що височіла в небесах
І побачила всі села й міста
Я побачила людей По всіх усюдах
І союзні війська Які зітруть фашистів дотла
Я дякую радянським і китайським ветеранам
І союзникам у всьому світі
І войовничим британцям дякую Заберіть хоч мільйон янкі
Якщо це поможе стерти Фашистів дотла
Якщо це поможе Стерти фашистів дотла
Гарний був вечір.
Ти... не піднімаєшся?
Забув, що ми сусіди по кімнаті?
Здається, таки забув.
Субалтерн, ми шукали вас по всьому коледжу.
Це терміново.
Що таке?
Мушу їхати.
- Що, зараз? - Саме так.
Як будете в Лондоні – дзвоніть.
Підемо танцювати.
Якщо пощастить, то навчу стернувати.
Я чув, що секрет у зап'ястях.
А як же ваші речі?
- Їх пришлють. - Це не ваш велосипед.
Я його позичаю.
На воєнні потреби.
А спати коли?
Після перемоги!
- От і він. - Гей.
Чим зобов'язані такою честю?
Нам скоро їхати, і я хочу виграти всі ваші гроші.
- Ого. - Роузі.
Марнотрат.
Я про нього вам розказував.
Знову байки розказує?
Ага, маю одну байку.
Наш крайній виліт на Мюнстер.
Один за одним усі борти падають, і ми лишаємося в небі одні.
Легка мішень.
Ми знаємо, що нас от-от атакують.
І тоді ми чуємо.
Отак я звучу?
Нам от-от яйця розквасять, а оцей тип,
скажений виродок, мугикає собі Арті Шоу.
Ні сіло ні впало.
Це було дуже дивно.
Та коли я почув його голос з рації,
то вперше перестав боятися до всирачки.
Хоч його і явно поплавило.
Я відчув, що не сам.
Усі ми це відчули.
О, та ну. Хто роздає?
Я розкажу про наш минулий виліт.
Ми були в підбитому літаку і чмихали над каналом з двома моторами.
Хтось у літаку зв'язується з базою: «Прийом, Лінивий Лис.
Це Джордж, викликаю Лінивого Лиса.
Надайте вказівки для посадки. Пілот...»
«...і другий пілот загинули.
Два мотори у флюгері.
Вогонь у радіовідсіку. Вертикальний стабілізатор знищено.
Закрилків, гальм і парашутів нема.
Літак пілотує бомбардир.
Надайте вказівки для посадки».
На вежі все це чують
і ламають голову, що робити.
Вони дуже поспішають, бо борт
явно не довго лишатиметься в повітрі.
Старший диспетчер думає й думає
і нарешті знаходить вихід.
Він бере радіо й каже: «Чую тебе, Джордж.
Ось вказівки для вас.
Повільно повторюйте за мною:
Отче наш, ти, що є на небесах, нехай святиться...»
- Прошу. - Хочеш почути ще раз?
Ми не хочемо її чути, перестань.
Ти її чув?
Мільйон разів.
Ми розказували один одному байки.
Деякі були правдиві.
Більшість – ні.
Це не мало значення.
Казки, музика, сміх і смачне ірландське віскі...
Щось мало допомагати нам знову сісти в літак
і все повторити.
«КЛЕПАЛЬНИКИ РОЗІ».
ФРІЦ, ЯКЩО ТИ ЦЕ БАЧИШ, МОЛИСЬ.
- Джонні! - Іґан!
Джонні! Джон!
Джиммі! Джиммі, Френкі вижив?
Бакі! Глянь сюди!
Бакі! Сюди!
Кренк!
Ти живий!
Мерф!
Ґлен!
А О'Нейл?
Хто-небудь знає, чи Бак тут?
Що?
- Я кажу, Бак... - Джон Іґан. На дві години.
Ти чому так довго?
Ласкаво просимо в Шталаґ Люфт III, хлопці.
Тут ви проведете найкращі роки своїх дружин.
ШТАЛАҐ ЛЮФТ III ПІД УПРАВЛІННЯМ ЛЮФТВАФФЕ
ЗАҐАН, НІМЕЧЧИНА 17 ЖОВТНЯ 1943 РОКУ
У НАСТУПНИХ СЕРІЯХ
Що скажеш, якщо я запропоную втекти?
Я планую вернутися до Мардж цілим.
Ти тут цілим і вмреш.
- Гей! - То що робитимеш?
...поки союзники застрягли на узбережжі.
Доброго ранку. Я капітан Роберт Розентал.
Вітаю в 100-тій.
Роузі – найкращий з усіх пілотів B-17.
Моліться, щоб літати хоч трохи так, як він, і, може, дотягнете до 25.
Їм байдуже, якщо нас повбивають?
Добре було б показати новеньким, що реально дожити до 25 вильотів.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська