„Stalag Luft III“ priklausė Vokietijos oro pajėgoms.
SAGANAS, VOKIETIJA 1944 M. KOVAS
Ir kadangi jų žemę pasiekę pilotai kalėjo mūsų stovyklose,
su mūsų vyrais jie elgėsi gana žmogiškai.
Buvo šalta ir liūdna.
Jie visus metus valgė bulves su ropėmis.
Bet gyveno su patogumais, turėjo higienos priemonių, knygų, muzikos.
Jiems trūko tik žinių iš fronto, kurios suteiktų jiems viltį,
kad vieną dieną jie iškeliaus namo.
Ačiū.
Reikia pagalbos?
Neatsisakyčiau.
Paštas neatkeliavo?
Ne.
Vėl sulaikė?
Karas.
Raudonajam Kryžiui sudėtinga pristatyti paštą į stovyklą.
Ateik, kac, kac, kac.
Ji ateina pas tave, Hami.
Ateik, kic, kic, kic, kic.
Taip, aš ją matau.
Ateik.
Nagi.
Štai.
Duosit vandens?
Iš ko, sakei, išvirei tą sriubą?
Jis nesakė.
Triušiena?
Taip, žinoma.
Prie mūsų barakų nuolat laksto palaidi triušiai.
Pasiimk kibirą.
Būk geras, nevemk, Beni. Čia juk baltymai.
Kol mus pasieks Raudonojo Kryžiaus paketai, teks tenkintis šituo.
Paskubėkim, vyručiai.
Tuoj paskelbs naujienas.
Britų, indų ir gurkų pajėgos
toliau kovoja su japonais Birmoje,
prisijungę prie generolo majoro Ordo Vingeito činditų
už priešo fronto linijos.
Italijoje prie Montekasino britų pajėgos buvo atremtos,
o Sąjungininkų kariai laukė Ancijaus pakrantėse.
- Kas? - Rytų fronte...
Nieko gero.
Atėjo valdžia.
Dar viena britų ataka Montekasine nepavyko.
Neprasimušė.
Ir vokietpalaikiai išsiuntė 9 ar 10 divizijų į Ancijų.
Perduokit kitiems.
Norime, kad vyrai neturėtų nerealių lūkesčių.
Bičiuliai, eime.
Netikėtas susirinkimas.
Paskubėkit. Vyniojam meškeres.
Eime, bičiuliai. Greičiau.
Greičiau!
Saliamonai.
Tai – žydiškas vardas, tiesa?
Eime.
Kai ką radome!
Po velnių.
Bet jie nerado ausinės.
Na, ačiū Dievui už mažus stebuklus.
PAGAL DONALDO MILERIO KNYGĄ
SEPTINTA DALIS
1944 m. pradžioje tapo aišku, kad Europos invazija neišvengiama.
100-oji Bombonešių grupė suvaidins savo vaidmenį.
Taip, pone.
Daugiau misijų Vokietijoje reiškė daugiau žuvusių.
Daugiau žuvusių reiškė daugiau pakaitinių.
Ei, naujokai!
Eikite į dešinę pusę nuo manęs, karininkai – į kairę.
Nesijaudink. Pakeisime.
- Žiūrėkit į priekį. - Į dešinę,
- o karininkai – į kairę. - Vaikai.
- Turbūt juokaujat. - Ei, naujokėli.
Deleinis. Albertas.
Fuleris.
Visi buvome praradę bent vieną artimą draugą,
tad kai kurie vengė naujų draugysčių.
Daugelis iš jų nesitikėjo čia užsibūti.
Bet kas nors turėjo jiems viską aprodyti.
Labas rytas, ponai.
Aš – kapitonas Robertas Rozentalis. 418-osios pilotas.
Smagu, kad prisijungėte.
Pietausime vidurdienį.
Žinot, aš ateisiu. Nuvesiu jus ten.
Sveiki atvykę į 100-ąją grupę.
Ačiū, pone.
Kartas nuo karto koks įvykis įaudrindavo visą bazę.
Pažiūrėk!
Galvojome, kad seržantai Kvinas ir Beilis
buvo tarp žuvusiųjų Rėgensburge,
tačiau dėka Prancūzijos ir Belgijos pasipriešinimo,
- jie grįžo į „Thorpe Abbotts“ bazę. - Kvinas ir Beilis!
Niekas neteikė daugiau vilčių už sugrįžimą tų, kuriuos laikėme žuvusiais.
Gerai atrodot, ponai.
Jiems pasisekė, nes buvo taisyklė, kad jei numuštas pilotas
ištrūkdavo iš okupuotos Europos dalies, jo nebesiųsdavo į misijas.
Nes jei jį pašautų dar kartą,
būtų sučiuptas gestapo ir kankinamas, jis žinotų
pabėgimo maršrutus,
Prancūzijos bei Belgijos vyrus ir moteris, kurie jiems padėjo.
Tie laimės kūdikiai gaudavo bilietą namo.
Saugaus skrydžio, vyručiai.
- Saugiai grįžkit namo! - Iki pasimatymo, vyručiai!
Ne, daugiau nereikia. Nes jau buvo.
Dar viskio, Gordonai.
- Įrašyk į mano sąskaitą. - Taip, pone.
O kaip tu?
Ko pageidausi? Floridos? Teksaso?
Jau buvau Teksase prieš išsiuntimą.
Labiau patiktų mokyti pilotus Floridoje.
Be to, būtų gerai,
kad naujokams parodytum, jog 25-ios misijos yra įmanomas dalykas.
Taip. Jau nemažai laiko praėjo.
Deivas Maineras su savo vyrukais dalyvavo jau 24-iose.
Ko išmokysiu pilotus tokioje saulėtoje vietoje,
praleidęs metus šitoje košėje?
Tavo laikas ateis, Krosi.
Taip jau būna, kai tave paaukština.
Beveik nebetenka skraidyti.
Girdėjau, jis vienintelis
grįžo iš Brėmeno iš 18-os lėktuvų.
Tikras laimės kūdikis, tiesa?
Tai buvo Miunsteris.
Ir 13-a lėktuvų.
Ir laimė nedaug kuo prisidėjo.
- Malulis, teisingai? - Taip, pone.
Rouzis – geriausias B-17 pilotas, kokį teko matyti.
Reikia skraidyti bent perpus taip gerai kaip jis, kad ištvertum iki 25-tos.
Po galais.
Pirmyn.
Nemiegam, vyručiai.
- Labanakt. Iki dugno. - Labanakt.
Ne, tu neik.
Tavo įgula šįkart užleis vietą kitiems.
Žinai, vaikystėje susikonstravau radijo aparatėlį.
Galvoju, pamėginsiu ir čia.
Nebus toks geras, kaip senasis, bet galbūt suveiks.
Reikia varinės vielos, grafito, žiogelio.
Kaip manai, galėtum gauti?
Mano mažasis karo belaisvis Markonis, ką?
Pažiūrėsiu, ką pavyks rasti.
Dieninė ataka toli rytuose?
Atgal į barakus!
Tučtuojau grįžkite į barakus!
- Čia turbūt Berlyne, tiesa? - Priešlėktuvinė amunicija nelabai tiksli.
Rodos, atsiuntė zenitinę artileriją iš pusės Vokietijos.
Taip. Turbūt.
Berlynas arba jo apylinkės.
Girdit?
Berlynas.
Smagaus tau prakeikto pirmadienio, Adolfai.
- Manot, 100-oji su jais? - Turėtų būti.
Ten turbūt nesaldu.
Pirmasis Vokietijos sostinės puolimas dieną.
Kas čia buvo, po velnių?
- Žymiai arčiau. - Padėkit!
Eime.
Reikia gydytojo!
Atidarykit tas duris. Atidarykit.
- Grįžkit į vidų! - Kas nutiko?
Jie pašovė Harį!
- Pašovėt mūsiškį? - Išėjo iš bloko.
- Kur Gleminsas? - Jie tiesiog šiaip sau į jį šovė.
- Pakvieskit Gleminsą! - Į vidų!
- Gleminsai! - Stipriai kraujuoja!
Jam reik pas gydytoją.
Į vidų!
Grįžkit į vidų! Mikliai.
Ei! Paimkit tą šunį!
Pasiimkit šunį! Pakvieskit jį!
Grįžkit į vidų!
Haris buvo teritorijoje. Kodėl jie į jį šovė?
Veskit jį į ligoninę. Mikliai.
- Greičiau! - Eime.
- Mikliai! Į vidų! - Vidun!
Grįžkit į vidų. Tučtuojau.
Tie prakeikti kvailiai nupyškins mus vieną po kito, Bakai.
Į vidų!
- Tie patys... - Taip.
...pasak leitenanto.
- Apsuk. - Taip.
Mūsų misijos dažnėjo ir tapo vis rizikingesnės,
atrodė, kad ta prakeikta raudona misijos lempa niekad neužgesdavo.
Mes nuolat vaikščiojome ašmenimis.
Tuomet mums pasakė, jog taikinys bus Berlynas.
Visi iki vieno bazėje sulaikėme kvapą ir laukėme,
norėdami sužinoti, kokią kainą teko sumokėti.
Ten! Matau juos!
Vienas, du, trys.
Keturi, penki.
Šeši, septyni.
Aštuoni, devyni, dešimt.
Vienuolika.
Dvylika, 13, 14,
15, 16.
Jėzau.
Penkiolikos trūksta.
Taip.
Pasitrauk!
Šūdas.
Greičiau!
Ištraukit juos!
Atneškit morfijų.
Ramiai. Imkit už liemenės.
Ramiai.
Patikrinkit šonus!
Pirmiausia – sunkiausiai sužeisti.
Laukite kito lėktuvo! Paruoškite komandą!
Reikia dar neštuvų! Greičiau!
Yra žuvusių!
Nagi. Eime.
Ramiai, nesiblaškyk.
Viskas bus gerai. Mes pasirūpinsim.
- Tau viskas bus gerai. - Pasakykit, kad reikia dar bent trijų.
Lemonsai, ar matome kabiną?
Man čia reikia mediko!
Laikykit jo kojas! Laikykit kojas, nagi!
Viskas bus gerai. Mes pasirūpinsim.
Atsargiai. Štai taip.
Reikia jį nuraminti.
Išneškime jį iš čia. Vienas, du, trys.
1944 m. kovo 6 d. buvo pavadinta „Juoduoju pirmadieniu“,
nes tą dieną praradome labai daug vyrų.
150 iš jų priklausė 100-ajai grupei.
Jiems pataikė tiesiai į pirmagalį.
Maineras ir Kinselas tikriausiai žuvo iškart.
Jų pačių labui tikiuosi, kad taip ir buvo.
Jų lėktuvas tapo visiškai nevaldomas.
Šovė tiesiai į viršutinį segmentą.
Harisonui teko manevruoti, kad neatsitrenktų į juos.
Ir tuomet jis krito kaip akmuo.
Tai buvo 25-oji jų misija.
Tie šūdžiai nusitaikė į mūsiškius su parašiutais, pyškino vieną po kito.
Nušovė visus...
visus iki vieno.
Mūsų įgulos nariai buvo vis jaunesni,
žuvusiųjų daugėjo, tad bazėje sklandė nekokios nuotaikos.
Mums visiems reikėjo nukreipti mintis.
Nusprendžiau paskambinti Sandrai.
Sakiau sau, kad man reikia žmogaus, su kuriuo galėčiau išgerti ir pasijuokti,
bet tuomet paskambinau jai antrą kartą.
Ir trečią.
Štai taip.
Ar tiks?
Puikiai.
Laiškai!
Gerai. Merfis?
- Pagaliau. - Merfis.
Hamiltonas.
Ačiū.
Ir Klivenas.
- Ačiū. - Viskas, vyručiai.
Galbūt kitą kartą.
Laiškai!
Nuo mamos.
O tu nuo ko gavai, Bakai?
- Mardžės. - Mardžės.
Paskutiniame laiške, išsiųstame prieš Brėmeną, aš jai pasipiršau.
Tikrai?
Ji sutiko.
Ir?
Nuostabu.
Sveikinu.
Pamaniau, gal sutiksi būti vyriausiuoju pabroliu.
Būsiu tavo vyriausiuoju pabroliu.
1944 M. KOVO 7 D.
BRANGI PONIA HOL
MES NEŽINOME JŪSŲ SŪNAUS LIKIMO,
BET RAŠAU JUMS, NORĖDAMAS PASAKYTI, KAD JŪSŲ SŪNUS BUVO MANO DRAUGAS.
Jis dar nebaigė?
Liko dar keli, pone.
- O tu kaip laikaisi? - Man viskas gerai.
Rytojaus misija.
Vėl Berlynas?
Džekai, toks pat maršrutas. Visiškai toks pat kaip vakar.
Jiems nerūpi, jei visi žūsime, tiesa?
Ką gi.
- Po galais. - „Yankees“ perleido Dimadžijų?
Neveikia.
Įkvėpkime oro.
Kai oras pasitaisys,
ką manai, jei pamėgintume ištrūkti?
Negirdėjai, ką sakė?
Tikimybė ištrūkti sveikam iš čia yra...
Trisdešimt su vienu, 40 su vienu, 50 su vienu?
- Na. - Plano dar neturiu,
bet kažką sugalvosiu.
Galėtum sugalvoti su didesne tikimybe.
Taip, ir kai tą padarysiu, ar eisi su manimi?
Noriu grįžti pas Mardžę nesužeistas.
Tai mirsi čia
nesužeistas,
nes...
prieisi per arti tos tvoros.
Negi nenori ne tik bulvių?
Galime laukti čia ir nieko neveikti.
Šito nori?
Ne. Man ši vieta nepatinka taip pat, kaip ir tau.
1944 M. KOVO 8 D.
Dėmesio!
Sėskitės.
Taigi, tie, kurie nežinote, esu pulkininkas leitenantas Benetas,
naujasis 349-osios eskadrilės vadas.
Kadangi pulkininkas Hardingas šįryt išvyko į Londoną,
mane laikinai paskyrė visos 100-osios Bombonešių grupės vadu.
Jūsų šios dienos taikinys...
yra Berlynas,
konkrečiai – Erknerio guolių gamykla.
Jėzau. Visiškai toks pat maršrutas kaip pirmadienį.
Kas taip pasakė?
Majore Šoensai, jūs visiškai teisus.
Bet tikrai neliepčiau skristi į misiją, į kurią neskrisčiau pats,
todėl būsiu visos brigados vadovaujančiu pilotu.
Majore Boumanai?
Jūsų pagrindinis taikinys bus čia, Berlyno širdyje.
Tegalime išsiųsti 15-a likusių lėktuvų.
Lygiai tiek, kiek vokiečiai sunaikino prieš dvi dienas.
Nereikėjo būti stipriu matematiku, kad suprastum,
jog tikimybė sugrįžti iš 25-osios misijos Rouziui ir jo įgulai
tikrai maža.
Ką nors turėčiau žinoti, Kenai?
Jis – A1, pone.
Neabejoju, kad sugrąžinsite jį man tokį patį.
Ką gi, vyručiai. Ateikite.
Procedūrą žinote.
Jūs galvokite apie ginklus, aš galvosiu apie lėktuvą.
- Gerai? - Taip, pone.
Skrendam į Berlyną.
Melsk už mus nusidėjėlius dabar ir mūsų mirties valandą.
Šventoji Marija, malonės pilnoji.
Mūsų tikimybę nugalėti Liuftvafę
didino „P-51 Mustang“ lėktuvai.
Neabejotinai geriausi karo lėktuvai.
Kadangi buvome lydimi „Mustang“ lėktuvų visos misijos metu,
mūsų šansai laimėti augo.
Daug naikintuvų ties 2.00 val. horizontaliai.
- Jie draugiški? - Negaliu pasakyti.
Kas nors galite identifikuoti tuos naikintuvus? Baigiau.
Jie – vokiečių. Vokiečiai!
Negaliu nusitaikyti. Jie naikina 45-ąją!
Supratau. Matau, kad P-51 skuba į pagalbą.
Rutulinis bokštelis pilotui.
Pulkininko Beneto lėktuvas paleido žalias signalines raketas. Baigiau.
Navigatorius pilotui. Skrendame virš Berlyno,
bet manau, kad nepasukome link pradinio taško.
Supratau, navigatoriau. Koks kursas? Baigiau.
Kursas turėtų būti 253 laipsniai. Kartoju, 253 laipsniai.
Supratau. Nustatau kursą ties 253 laipsniais. Baigiau.
Stebėkite, ar nėra vokiečių naikintuvų. Jie žino, kur skrendame.
Pažymėkite žurnale, kad 45-oji brigada praskrido posūkį į pradinį tašką.
Mums vadovauja pulkininkas Benetas, sukame link taikinio. Baigiau.
Supratau.
Bomarduotojas pilotui. Naikintuvai ties 11.00 val.
Supratau. P-51 jau skrenda.
Pasiruoškite, vyručiai.
Mūsų naikintuvai praskins mums kelią.
Trisdešimt sekundžių iki taikinio.
Supratau.
Pilotas bombarduotojui. Pasiruošęs mesti?
Bombarduotojas pilotui. Supratau.
Gerai. Lėktuvas tavo.
Supratau. Lėktuvas mano.
Bombos išmestos.
Ten! Rytų-pietryčių kryptimi!
Keturiolika! Vieno netekom!
Kas nors matot, kurio trūksta?
Ar matėt Rouzį?
Ką pasakysi, Papi?
Tau pavyko, Rouzi. Mums pavyko.
Dvidešimt penkios. Vyksim namo.
Šunsnukis!
Paskutinė galimybė praskristi virš bokšto.
Rouzi! Taip!
Nagi!
- Dar kartą! - Jis praskris virš mūsų!
Šunsnukis!
Kaip jums?
Taip!
Taip! Rouzi!
Rouzis! Rouzis!
Palauk. Taigi, aš jai pasakiau...
- Pasakiau: „Ei, Bete...“ - Prasideda.
„Nudažyk lubas savo mėgstama spalva,
nes kai grįšiu namo, ilgai į jas žiūrėsi.“
Ką ji atsakė?
Nieko neatsakė, nes jos motina irgi klausėsi pokalbio.
Atsinešiu dar vieną gėrimą.
Džekai, ko liūdi?
Ką, tikrai mūsų pasiilgsi?
Džekai, viskas gerai?
Valdžia pakeitė reikalavimus ir padidino skaičių
nuo 25 iki 30 misijų.
- Tu rimtai? - Ką?
Tai galios tik naujokams, kurie atvyks po kitos savaitės.
O tarpinės įgulos turės pasiekti 28.
Tu ir tavo vyrukai esat laisvi, Rouzi.
28?
Jėzau, Džekai. Tai ką, mums liko dar 10 misijų?
Helmikui – aštuonios vietoj penkių.
Sveikinu, Rouzi.
Bent tu ištrūksi iš šio suknisto karo gyvas.
Kaip galima keisti taisykles vidury žaidimo?
Nesąmonė, Džekai.
Jie nori, kad visi čia žūtume, ir niekam nerūpi.
Niekam!
O, varge. Ką nors apie tai žinot, bičiuliai?
Ne, tai...
Gera tave vėl matyti.
Man irgi.
Daug reikalų.
Taip, tu tikrai užsiėmęs.
- Kalbėjau apie tave. - Taip. Aš irgi turėjau nemažai reikalų.
Žinai, tas kelias paskutines savaites siaubingai tavęs ilgėjausi.
Ir noriu sužinoti, ką veikei.
Nori sužinoti, kur buvau?
Ar nori sužinoti, kur būsiu ateinančias 20 minučių?
Dvidešimt minučių?
Būgnų šešetas.
Būgnų dama.
Būgnų dešimtakė.
Melagis duoda dvi būgnų dviakes.
Bakai?
Aš... Pikų aštuonakė.
Pikų dešimtakė.
Krenkai?
Nėra pralaidumo.
Gal kokie klijai, tepalas ar purvas trukdo
srovei pratekėti.
Manau...
Taip, kažką pagavau.
Vokiškai.
Muzika.
Palaukit.
Taip, BBC.
Paduokit man popieriaus.
Sovietų pajėgos nustūmė feldmaršalą Manšteiną 80 km...
Vakar Berlynas patyrė stipriausią bombardavimą šiame kare.
Ir paklausykit šito:
Stalino ruskiai užėmė prietiltį Mogiliove Podolskyje,
perskirdami vokiečių armiją į dvi dalis.
Pakartotinės atakos Berlyne stipriai išretino 100-ąją grupę.
Tapo aišku,
jog nepakanka tik numesti bombas ant taikinių.
Turėjome visiškai sunaikinti Vokietijos Liuftvafę.
GREITOJI PAGALBA
Mano draugas Rouzis tą puikiai suprato.
Bet jis užbaigė savo 25-ąją misiją.
Jis atliko savo pareigą.
Ir dabar jis galėjo vykti namo.
1944 M. KOVO 24 D.
Jėzau.
Kur jie eina, po velnių?
Yra naujienų, vyručiai.
Britai Šiaurinių barakų teritorijoje iškasė tris tunelius.
Tris? Jėzau Marija, kaip?
Ištisus metus juos kasė.
9 metrus po žeme, kad seismografai neužfiksuotų.
Ištrūko 70 ar 80 vyrų.
Aštuoniasdešimt?
Nieko panašaus dar nėra buvę.
Pulkininkas mano, kad laukia žiaurios represijos,
kai aukštesni SS karininkai ir gestapas sužinos
apie pabėgimo mastą.
Manau, buvai teisus.
Mums reikėjo bėgti, kol jie vaikėsi tuos britus.
Galbūt, bet aš vis galvoju, kad tu buvai teisus. Verčiau nerizikuoti.
Kokio velnio veržiuosi namo?
Kiti vyručiai gauna laiškus. Tu gauni laiškus.
Kad gautum laišką, kas nors turi jį parašyti.
Turbūt šitoj srity negerai kažką dariau.
Taip sakai tik todėl, kad esi čia.
Tu pavargęs.
Aš pavargęs.
Taip, turėsi tam marias laiko, kai ištrūksi.
Viską susitvarkysi.
Jos pažinos tik tokį mane. Ne ankstesnį mane.
Koks buvau prieš patekdamas čia.
Ir tai tik tuo atveju, jei iš čia ištrūksime.
Ištrūksime. Ir tokį tave bus gera pažinti.
Ei, majorai!
- Simoleitas jus kviečia. Dabar. - Tik mus?
Taip. Jus ir pulkininką.
Dėl didžiojo pabėgimo,
vadas von Lindaineris buvo atleistas iš pareigų.
Didžioji dalis pabėgėlių buvo sugauti.
Gaila sakyti,
labai gaila,
bet tiems 50 vyrų, kuriuos sučiupo, buvo įvykdytos mirties bausmės.
Mirties bausmės?
Siūlyčiau neleisti savo vyrams priešintis,
nepaklusti įsakymams ar ateityje...
mėginti pabėgti.
Įsakyta paimti daiktus
iš visų karo kalinių žydų „Stalag Luft III“ lageryje.
„Stalag Luft III“ lageryje laikomi tik amerikiečiai, majore Simoleitai.
Tik amerikiečiai.
Taip, Berlyne siūloma
visų lagerių Reiche jurisdikciją
iš Liuftvafės perduoti SS ir gestapui.
Šito mes visi tikrai nenorėtume, tiesa?
Tad siūlome jums visiems gražiai elgtis.
Taigi, kaip manai, kokia dabar tikimybė?
Kad pasieksime namus gyvi? Maža. Labai, labai maža.
Norite vėl įsirašyti?
Kapitone, jūs žinote, kad misijų skaičius buvo padidintas iki 30.
Taip, pone, žinau.
Negaliu nepriimti prašymo, kapitone.
Bet argi nenorite vykti namo?
Ir, Jėzau, jei kas ir nusipelnė kelionės į Floridą, tai jūs.
Pone.
Turbūt aš...
Šoensas ir Helmikas.
Kaip galėsiu ramiai miegoti, žinodamas, jog vyksiu namo,
kai valdžia padidino misijų skaičių karo viduryje?
Ir dar aš...
Sunkiai įsivaizduoju, kad koks naujokas užimtų mano vietą.
Ir jau per pirmąją misiją žūtų su visa savo įgula.
Tada jį pakeis kas nors kitas,
ir taip be galo.
Ne, pone.
Negaliu vykti namo.
Dar ne.
Kol darbas dar nebaigtas.
Vienaip ar kitaip.
Aišku.
Jaučiu, kad turėtumėte priimti sprendimą,
bent jau turėdamas visą žinomą informaciją.
Generolas Dolitlis įsakė iš esmės pakeisti oro pajėgų strategiją.
Invazija nebus pradėta, kol Liuftvafė nebus visiškai sunaikinta,
tad privalome įgyti pranašumą ore.
Ir dabar galime tą padaryti, turėdami P-51 lėktuvus,
nes jie yra visapusiškai geresni už bet kurį Liuftvafės lėktuvą.
Bet, jei norime juos numušti, pirmiausia turime pakelti į orą.
Ir bombonešiai bus masalas.
Mūsų bombonešiai.
Taigi, strategija tokia.
Tokia bus mūsų misija. Būsime masalas.
Suprantu.
Tuomet gerai.
PRAŠYMAS VĖL ĮTRAUKTI Į SĄRAŠUS
R. ROZENTALIS
Mums labai praverstų naujas 350-osios vadas.
Ar sutiktumėte?
Taip, sutinku.
Tuomet gerai.
Ačiū, pulkininke.
KITOJE SERIJOJE
Ko mes laukiam?
Turime pradėti ruoštis dabar.
Džinė supažindins su užduotimi. Išvyksite rytoj.
Apžiūrėjau visą pastatą.
Kada gausime rimtesnės veiklos?
Planai jau paruošti.
Iki Europos invazijos liko kelios valandos.
Tik dėl jūsų misijos tai tapo įmanoma.
Mes iš Taskigio ar ne?
Taip, pone!
Subalternė Vesgeita man davė šį numerį, kad susisiekčiau.
Ar žinai geresnę šalį?
Ir aš žinau, kad ji labai stengiasi tapti tokia, kokia sako, jog nori tapti.
Taip sunkiai dirbate, jog atrodo, kad esame darbo stovykloje.
Tu esi naujasis lagerio karalius, ir aš tik trukdau?
Kas? Nepatinka...
Šimtai lėktuvų. Tūkstančiai vyrų.
Nieko panašaus nebuvai matęs.
Išvertė Akvilė Katilienė