Шталаґ Люфт III був під німецькими ВПС.
ШТАЛАҐ ЛЮФТ III – САҐАН, НІМЕЧЧИНА БЕРЕЗЕНЬ 1944 РОКУ
Оскільки в наших таборах були їхні збиті пілоти,
то до наших ставились більш-менш по-людськи.
Було холодно й паршиво.
Харчування цілий рік складалося з картоплі й ріпи.
Але був доступ до води, ліжок, книжок і музики.
Хлопці хотіли лише одного – почути новини з фронту,
які б дали надію вже скоро вернутися додому.
Дякую.
Помогти?
Не відмовлюсь.
Є якісь новини?
Нема.
Знову затримка?
Війна.
Червоному Хресту важко доставляти в табір листи.
Киць-киць.
Вона йде на тебе, Геммі.
Киць-киць.
Я її бачу.
Іди до мене.
Давай.
Отак.
Маєте воду?
Що, ти казав, у цьому супі?
Він не казав.
Кролик?
Ага, точно.
Під нашим бараком так і бігають бродячі кролі.
Візьми відро.
Стримуйся, Бенні. Це білок.
До посилок Червоного Хреста іншого нам не бачити.
Ходімо, хлопці.
Скоро будуть новини.
Британські, індійські й гуркські
частини борються з японцями в Бірмі,
у складі експедиції Чіндітів генерал-майора Орда Вінґейта...
глибоко в тилу ворога.
В Італії британські війська знову були відкинуті при Монте-Кассіно,
а Союзні сили далі заблоковані на берегах Анціо.
- Що там? - На Східному фронті...
Нічого хорошого.
Командири тут.
Британці ще раз спробували атакувати Монте-Кассіно.
Без успіху.
Фріци послали дев'ять чи десять дивізій в Анціо.
Передай іншим.
Щоб серед хлопців були реалістичні очікування.
Ходімо.
Несподіване шикування.
Бігом. Ховай.
Давайте, швидко.
Іди!
Соломон.
Це ж єврейське ім'я.
Ходімо.
Ми щось знайшли!
Прокляття.
Навушник не забрали.
Слава Богу за дрібні дива.
ЗА КНИЖКОЮ ДОНАЛЬДА МІЛЛЕРА
ВОЛОДАРІ НЕБА
ЧАСТИНА СЬОМА
На початку 1944 р. було ясно, що вторгнення в Європу неминуче.
Сота бомбардувальна група мала зіграти свою роль.
Так, сер.
Більше вильотів у Німеччину – більше втрат.
Більше втрат – це більше замін.
Новачок!
Рядові ставайте справа, офіцери – зліва.
Це ще змінимо.
- Рівняння прямо. - Рядові
- справа, офіцери зліва. - Це ж діти.
- Жартуєте. - Гей, новенький.
Делейні. Альберт.
Фуллер.
Кожен з нас втратив щонайменше одного друга,
тому хлопці не спішили знайомитися з новобранцями.
Ніхто не чекав, що вони затримаються тут надовго.
Та хтось мусив їм усе показати.
Доброго ранку.
Я капітан Роберт Розентал. Пілот 418-ї.
Радий, що ви з нами.
Обід опівдні.
Я заскочу до вас і проведу в їдальню.
Вітаємо в 100-тій.
Дякуємо, сер.
Часом ставалося щось таке, що заряджало всю базу.
Глянь!
Ми вважали, що Квін і Бейлі
були серед багатьох загиблих над Реґенсбурґом,
але французький і бельгійський рух опору
- вернули їх у Торп Ебботс. - Квін і Бейлі!
Ніщо не обнадіювало так, як повернення тих, кого вважали мертвим.
Джентльмени.
Їм пощастило, оскільки за правилами збитий авіатор,
який вибрався з окупованої Європи, більше на завдання не літав.
Бо якщо авіатора збивали знову,
його ловило й катувало ґестапо, тому що людина забагато знала
про шляхи втечі
та французів і бельгійців, які їм допомагали.
Щасливі засранці збиралися додому.
Безпечного польоту, хлопці.
- Щасливої дороги! - До зустрічі!
Уже ні. Але було.
Ще скотчу, Ґордоне?
- Запиши на мене. - Так, сер.
А ти що?
Попросишся у Флориду? У Техас?
Я вже був у Техасі до служби.
Готувати пілотів у Флориді краще.
А ще буде добре, якщо ти покажеш новобранцям,
що дійти до 25 вильотів реально.
Так, давно нікому не вдавалось.
Дейв Майнер і його хлопці теж на 24.
Я б чимало віддав, щоб готувати пілотів у сонячному місці
після року в цих туманах.
Прийде й твій час, Крос.
У цьому біда переведення в командний центр.
Ти майже не літаєш.
Чув, він єдиний
вернувся з Бремена з 18 літаків.
Оце йому всміхнулася удача.
Це був Мюнстер.
І там було 13 літаків.
Удача там ні до чого.
- Ти ж Малулі? - Так, сер.
Роузі – найкращий з усіх пілотів B-17. Найкращий.
Моліться, щоб літати хоч трохи, як він, і, може, дотягнете до 25.
Чорт.
Пийте.
До дна, хлопці.
- До дна. - Добраніч.
Ні, ти не йди. Не йди.
Твій екіпаж цей виліт пропустить.
У дитинстві я змайстрував детекторний приймач.
Спробую зібрати подібний тут.
Буде не такий, як попередній, але, може, і його вистачить.
Мідний дріт, графіт, шпилька.
Зможеш таке розкопати?
Мій юний табірний Марконі.
Спробую щось роздобути.
Денний рейд так далеко на схід?
У бараки!
Ану всі в бараки!
- Це ж, мабуть, Берлін. - Важко визначити по зенітному вогню.
Звучить, ніби стріляють з половини Німеччини.
Ну от. Звучить якось так.
Берлін або щось неподалік.
Чули?
Це Берлін.
Щасливого понеділка, Адольф.
- Думаєте, 100-та з ними? - Напевно.
Там точно тяжко.
Денний виліт на столицю Німеччини.
Що то було?
- Це вже ближче. - Рятуйте!
Давай.
Потрібен лікар!
Відчиніть двері. Відчиніть.
- Назад! - Що таке?
Стріляли в Гаррі!
- Ви поранили нашого? - Він вийшов з барака.
- Де Ґлемніц? - У нього стріляли ні за що.
- Ґлемніц! - Назад!
- Ґлемніц! - Він стікає кров'ю!
Потрібен лікар.
Назад!
По бараках. Негайно.
Гей! Заберіть пса!
Заберіть від нього пса!
У барак!
Гаррі був у бараці. Чому в нього стріляли?
У лазарет його.
- Швидко! - Ідіть за мною.
- Назад, негайно! - У барак!
Вертайтеся в барак. Негайно.
Відморозки перестріляють нас одного за одним, Бак.
У барак!
- Такі самі... - Так.
...якщо вірити лейтенанту.
- Так. - Переверни.
Завдання ставали частіші й небезпечніші,
і, здавалося, що червона лампочка вильотів ніколи не гасла.
Ми постійно були на нервах.
Тоді нам сказали, що ми летимо на Берлін.
Кожен на базі затамував дух, чекаючи,
яку ціну ми заплатимо.
Он. Я їх бачу!
Раз, два, три.
Чотири, п'ять.
Шість, сім.
Вісім, дев'ять, десять.
Одинадцять.
Дванадцять, тринадцять, чотирнадцять.
П'ятнадцять, шістнадцять.
Боже.
Значить збили 15.
Так.
З дороги!
Чорт.
Бігом!
Дістаємо!
Морфій сюди.
Легше. Бери за жилет.
Спокійно.
Перевірте крила!
Спершу важкопоранені.
Ще один на підході! Готуйте групу!
Потрібні ще ноші! Швидко!
На борту поранені!
Давайте. Швидко.
Акуратно.
Усе буде добре. Ми поможемо.
- З тобою все буде добре. - Потрібні ще три.
Леммонс, пілотська кабіна!
Медика сюди!
Ноги! Тримайте ноги!
Усе буде добре. Ми подбаємо.
Легше. Отак.
Треба заспокійливе.
Витягаймо його. Раз, два, три.
Шосте березня 1944 року стало для нас Чорним понеділком,
бо в той день ми втратили дуже багато людей.
Сто п'ятдесят з них були з 100-ї.
Пряме влучання в кабіну.
Майнер і Кінселла миттєво загинули.
Принаймні я на це надіюсь.
Їхній літак втратив керування.
Полетів угору прямо на інших.
Гаррісон мусив маневрувати, щоб уникнути зіткнення.
А тоді він полетів униз.
На 25-му вильоті.
Виродки атакували наших хлопців на парашутах, одного за одним.
Убили всіх...
до останнього.
Екіпажі молоділи,
а загиблих ставало більше, тому настрій на базі різко впав.
Нам потрібно було відволіктися від війни.
Я вирішив подзвонити Сандрі.
Я казав собі, що просто хочу з кимось випити й посміятися,
а тоді подзвонив їй вдруге.
І втретє.
На.
Підійде?
Аякже.
Пошта!
Так. Мерфі?
- Нарешті. - Мерфі.
Гамільтон.
Дякую.
І Клевен.
- Дякую. - Оце й усе.
Може, наступного разу.
Пошта!
Це від мами.
А тобі від кого?
- Мардж. - Мардж.
В останньому листі перед Бременом я попросив її руки.
Он як?
Вона сказала: «Так».
То що?
Це ж чудово.
Поздоровляю.
Хотів запропонувати тобі стати моїм дружбою.
Я згоден.
7 БЕРЕЗНЯ 1944 РОКУ
ДОРОГА МІСІС ГОЛЛ,
ДОЛЯ ВАШОГО СИНА НАМ НЕ ВІДОМА,
АЛЕ Я ХОЧУ ВАМ СКАЗАТИ: ВАШ СИН БУВ МЕНІ ДРУГОМ.
Він усе ще пише?
Лишилося ще кілька, сер.
- Як ти, тримаєшся? - Я в порядку.
Завтра виліт.
Знову Берлін?
Джек, це ж ідентичний маршрут. Такий самий, як учора.
Їм байдуже, якщо повбивають нас усіх?
Так.
Добре.
- Чорт забирай. - «Янкіс» виміняли Ді Маджо?
Не працює.
Вийду подихаю.
Коли погода покращає,
що скажеш на те, щоб утекти?
Ти не бачиш, що робиться?
Шанси вибратися звідси живим і здоровим...
Тридцять до одного, 40 до 1, 50 до 1?
- Ага. - Плану поки що нема,
але я його складу.
Склади такий, щоб шанси були вищі.
Якщо складу, ти зі мною?
Я хочу вернутися до Мардж цілим.
Ти вмреш тут
цілим
від хвороби...
бо підійшов надто близько до огорожі.
Невже ти не хочеш їсти щось іще, крім картоплі?
Ми можемо чекати тут, нічого не роблячи.
Такий твій план?
Ні. Ненавиджу цю діру так само як ти.
8 БЕРЕЗНЯ 1944 РОКУ
Струнко!
Сідайте.
Якщо хтось не в курсі, я підполковник Беннетт,
новий командир 349-ї ескадрильї.
Полковник Гардінґ вранці відбув у Лондон,
тому я тимчасово перебираю командування 100-ї бомбардувальної.
Нинішня ціль...
Берлін,
а точніше – завод підшипників в Еркнері.
Боже. Той самий маршрут, що й у понеділок.
Хто це сказав?
Майоре Шонс, ваша правда.
Але я не посилаю людей на виліт, якщо не лечу сам,
тому я вирушаю з вами як командир крила.
Майоре Боумен.
Ваша середня точка влучання буде тут, у самому серці Берліна.
У нас лишилося всього 15 літаків.
Рівно стільки, скільки німці збили два дні тому.
І без вищої математики було ясно:
шанси Роузі і його екіпажу вернутися з 25 вильоту
були дуже низькі.
Кен, що скажеш про літак?
Він у чудовому стані.
І я певен, що ви повернете мені його саме таким.
Увага, хлопці. Підійдіть.
КЛЕПАЛЬНИКИ РОЗІ
Ви знаєте, що робити.
Ви переймаєтеся кулеметами, а я – літаком.
- Добре? - Так, сер.
Летимо на Берлін.
Молись за нас, грішних, нині та в годину смерті нашої.
Радуйся, Маріє, благодаті повна.
Наші шанси подолати люфтваффе
зросли з появою P-51 Мустанг.
Безперечно найкращого винищувача війни.
З супроводом «Мустангів» на час усього вильоту,
шанси поволі оберталися на нашу користь.
Багато винищувачів на другу годину, прямо.
- Наші? - Не ясно.
Хтось може визначити винищувачі? Прийом.
Німаки. Це німаки!
Я не влучу. Вони атакують 45-ту!
Прийняв. P-51 летять на поміч.
Нижня турель – пілоту.
Зелений сигнал з літака полковника Беннета. Прийом.
Штурман – пілоту. Ми над Берліном,
але пропустили точку скидання.
Прийняв, штурмане. Який курс? Прийом.
Курс на 253. Повторюю, 253.
Прийняв. Курс на 253. Прийом.
Виглядай винищувачі фріців. Вони знають, куди ми летимо.
Зазнач у журналі, що 45-те крило пропустило вихід на точку удару.
Під командуванням полковника Беннетта ми звертаємо з ним до цілі.
Прийняв.
Бомбардир – пілоту. Винищувачі на 11:00.
Прийняв. P-51 на підході.
Готуйтесь, хлопці.
Ого!
Винищувачі проб'ють нам шлях.
Тридцять секунд до цілі.
Прийняв.
Пілот – бомбардиру. Готовий скидати?
Бомбардир – пілоту. Прийняв.
Добре. Літак твій.
Прийняв, літак мій.
Бомби пішли.
Бачу! Схід – південний схід!
Їх 14! Збили один!
Бачили, кого саме?
Бачили Роузі?
Що скажеш, Паппі?
Тобі вдалося, Роузі. Нам вдалось.
Двадцять п'ять. Ми вертаємося додому.
Засранець!
Останній шанс пролетіти над вежею.
Роузі! Ура!
Давай!
- Вертається! - Він пролетить над нами!
Засранець!
Як вам таке?
Так!
Так! Роузі!
Роузі!
А тоді сказав їй...
- Я сказав: «Бетті... - Ну от.
Фарбуй стелю у свій улюблений колір,
бо ти часто її бачитимеш, коли я повернусь».
Що вона відповіла?
Нічого, бо на лінії також була її мама.
Я принесу ще випити.
Джек, чому сумуєш?
Так за нами скучатимеш?
Джек, ти в нормі?
Вимоги для завершення служби підвищуються
з 25 до 30 вильотів.
- Ти серйозно? - Що?
Для новоприбулих екіпажів з наступного тижня.
Усім інших доведеться виконати 28.
Тебе й твоїх хлопців це не стосується, Роузі.
Двадцять вісім?
Боже, Джек. То нас чекає ще десять вильотів?
А Гелміка вісім замість п'яти.
Поздоровляю, Роузі.
Хоча б ти вернешся з війни живий.
Серйозно, отак змінювати правила?
Це паскудство, Джек.
Хочуть, щоб ми там передохли, і всім насрати.
Усім!
От тобі й на. Хлопці, ви знали?
Ні, це...
Радий тебе бачити.
Взаємно.
Стільки справ.
У тебе точно.
- Я про тебе. - Так. У мене теж.
Минулі кілька тижнів мені тебе дуже не вистачало.
Розкажи, де ти була.
Хочеш знати, де я була?
Чи хочеш знати, де я буду через 20 хвилин?
Через 20 хвилин?
Бубнова шістка.
Бубнова дама.
Десятка.
Тлумак дав бубнову двійку.
Бак?
Я... Пікова вісімка.
Пікова десятка.
Кренк?
Нема провідності.
Може, були залишки клею, масла, бруду чи ще чогось,
які не пропускають струм.
Здається...
Так, я щось чую.
Це німецька.
Музика.
Зачекайте.
Так. Це BBC.
Дайте папір.
Радянські сили відкинули фельдмаршала Манштайна...
Учора Берлін зазнав найбільшого бомбардування за війну.
Слухайте:
Русня дяді Джо захопила плацдарм у Могилів-Подільському,
розділивши армію фріців навпіл.
Повторний наліт на Берлін надзвичайно ослабив 100-ту.
Було зрозуміло,
що вже недостатньо просто скидати бомби на цілі.
Ми мусили повністю знищити німецькі люфтваффе.
Мій друг Роузі це прекрасно розумів.
Але він здійснив 25 вильотів.
Виконав свій обов'язок.
І тепер міг вернутися додому.
24 БЕРЕЗНЯ 1944 РОКУ
Боже.
Куди вони, в біса, біжать?
Є новина.
Британці в Північному таборі вирили три тунелі.
Три? Господи, як?
Копали понад рік.
На дев'ятиметровій глибині, щоб не виявили сейсмографи.
Втекло 70-80 полонених.
Вісімдесят?
Таке сталося вперше.
Полковник вважає, що будуть серйозні репресії,
коли більше старших офіцерів СС і ґестапо дізнаються
про масштаби втечі.
Ти правду казав.
Треба було тікати, поки вони ганялися за британцями.
А я навпаки, думаю, що правий ти. Краще поберегтись.
Нащо мені поспішати додому?
Інші отримують листи. Ти отримуєш листи.
Щоб отримати листа, треба мати від кого.
Про таке я не подбав.
Це тобі так через полон.
Ти стомився.
Я стомився.
Матимеш на це багато часу, коли виберешся звідси.
І все собі облаштуєш.
Та людина знатиме лише цього мене. Не мене старого.
Не мене до полону.
Якщо ми взагалі виберемось.
Виберемось. І новий ти будеш точно вартий знайомства.
Майори!
- Вас викликає Сімолайт. Прямо зараз. - Лише нас?
Так. Вас і полковника.
Через спробу великої втечі
коменданта фон Ліндайнера звільнили від його обов'язків.
Більшість утікачів упіймали.
Але з жалем повідомляю,
з превеликим жалем,
що 50 упійманих утікачів було страчено.
Страчено?
Застерігаю вас: не дозволяйте вашим людям за це мститися,
відмовлятися виконувати накази чи планувати...
інші втечі в майбутньому.
Я отримав наказ скласти список
усіх полонених євреїв у Шталаґ Люфт III.
Майоре Сімолайт, у Шталаґ Люфт III тільки американці.
Тільки американці.
Так, але тепер у Берліні обговорюють
передачу всіх шталаґів Райху
з юрисдикції люфтваффе в юрисдикцію СС і ґестапо.
Ми б усі хотіли уникнути такої розв'язки.
Буду щиро вам вдячний за зразкову поведінку.
То які наші шанси тепер?
Вернутися додому живими? Малі. Надзвичайно малі.
Хочете лишитися на службі?
Капітане, ви знаєте, що строк служби продовжили до 30 вильотів.
Так, сер, я в курсі.
Я вас не зупинятиму, капітане.
Та невже ви не хочете додому?
Боже, з усіх, хто поїде у Флориду, ви заслужили на це найбільше.
Що ж, сер.
Мабуть, я...
Шонс і Гелмік.
Як мені спати спокійно, якщо я поїду додому,
коли їм вимоги підвищили в процесі служби?
А ще я...
Не хочу й уявляти, що моє місце займе якийсь новобранець.
І загине разом з екіпажем на першому ж завданні.
А його замінять ще одним новачком –
і так далі без кінця.
Ні, сер.
Я не поїду додому.
Поки що ні.
Поки не довів справу до кінця.
Так чи так.
Зрозумів.
Добре, але я вважаю, що ви маєте право прийняти рішення,
опираючись на всю доступну інформацію.
Генерал Дулітл розпорядився кардинально змінити стратегію ВПС.
Вторгнення не почнеться, поки люфтваффе не буде знищено
і ми не здобудемо повного панування в повітрі.
І це можливо з новими P-51,
які швидші й ефективніші за всі літаки, доступні люфтваффе.
Та щоб їх збивати, ми повинні змусити їх злетіти.
Бомбовози будуть наживкою.
Наші винищувачі.
Отака стратегія.
Отаке завдання. Наживка.
Зрозумів.
Добре.
ЗАЯВА НА ПРОДОВЖЕННЯ СЛУЖБИ
Р. РОЗЕНТАЛ
Нам не завадить новий командир 350-ї.
Що скажете?
Я згоден.
Добре.
Дякую, полковнику.
У НАСТУПНІЙ СЕРІЇ
На що ми чекаємо?
Треба готуватись.
Джин повідомить про завдання. Вирушаєте завтра.
Я обійшла весь будинок.
Коли вже буде серйозний виліт?
Плани втілюються.
Лишилося кілька годин до вторгнення в Європу.
Це можливо завдяки вам.
Ми Таскіґі чи хто?
Так точно!
Цей номер дала мені субалтерн Весґейт.
Хіба існує краща країна?
Я знаю, що вона дуже старається стати такою, яку з себе вдає.
Ви, бовдури, так гаруєте, наче це трудовий табір.
Ти новий король табору, і я тобі заважаю?
Що, не здатен...
Сотні кораблів. Тисячі людей.
Ви ще такого не бачили.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська