OBRONKI RIMA, ITALIJA 1. JUNIJ 1944
Osma zračna je Nemce napadala iz oporišč v Angliji,
15. zračna pa iz oporišč v Italiji.
Njen del je bila tudi 99. lovska eskadrilja.
Oziroma Tuskegeejski letalci.
Poveljnik 1, Bubble Blue čaka na ukaz.
Smer?
Še minuta in šest sekund do napada.
Pripravite se. V gosjem redu. Po radiu samo nujna komunikacija.
Prihajamo v domet. Spustite bombe!
Sedem neposrednih zadetkov, dve zadeti vozili.
Vpiši ju kot zadetka.
PO KNJIGI DONALDA L. MILLERJA
OSMI DEL
500!
- Lahko noč, Hitler. - Bravo! 500 nalog!
99. ESKADRILJA 500 BOJNIH NALOG
Z 8600 kg poljubov Srhljivega dvojca.
Tuskegeeji smo opravili 500 nalog.
- To je razlog za slavje. - Stotnik.
Alex, pomiri se. Samo čestitat sem prišel.
Spet ste se izkazali.
Hvala.
Ti bom moral groziti, da boš naredil požirek piva?
Ne.
Alex, pameten si.
Ampak se vseeno lahko poveseliš.
Ni to, gospod. Samo...
Heja, hejo,
Tuskegeeji spet gredo, Tuskegeeji znova napadajo.
Naravnost v nebo poletijo, formacijo naredijo.
Tuskegeeji spet gredo, Tuskegeeji znova napadajo.
OPORIŠČE RAMITELLI, ITALIJA
Stotnik, na naše dosežke sem izjemno ponosen, vendar...
Kdaj bomo šli na zahtevnejšo nalogo?
Menda se bomo pridružili 332. bojni enoti in napadali globlje v Evropi.
- Res? - Tako načrtujejo.
96. čez nekaj dni odhaja v Foggio.
Prvič bomo leteli v Nemčijo. Kot spremstvo. Nad München.
P-40 ne morejo leteti tako visoko.
Nova letala bomo dobili. P-51.
Bodi potrpežljiv. Bomo videli.
Vmes pa se sprosti.
- Uživaj. - Ja, saj vem.
Ampak je težko.
Nekateri so že tam.
Alex, nisi bil neuspešen. Glej, da ne izgoriš.
Vse ob svojem času.
Baze so polne, odbijajo domači. Dva izločena, tri žoge, en zgrešen udarec.
Newhouser vrže zavito žogico.
Keller zamahne in že drugič zgreši!
Pri zamahu bi skoraj izgubil ravnotežje!
Gordon stopi nazaj...
- Hej, Bucky. - ...proti bazi.
Buck, pomembna tekma je.
S fanti nas zanima izid.
- Major, si v redu? - Ja. Zakaj ne bi bil?
Samo sprašujem.
Samo sprašuješ? Super sem. Resno.
Tu sem osem mesecev. Še vedno ujet in prezebel, še vedno jem pomije.
In še vedno čakamo, da se bo kaj zgodilo.
Lahko bi bilo huje. Lahko bi bili mrtvi.
Zase govori. Tisto bi vsaj prenesel.
Tega ne morem.
Kaj čakamo?
Vsi samo čakamo. Morda bi morali ukrepati.
Kot so Britanci? Pobegnemo naj, da nas bodo usmrtili?
Potrpežljivi moramo biti.
Med 5.56 in 5.57. 3. junij 1944. Še trije dnevi do izkrcanja v Normandiji.
Zadnja minuta spanja v naslednjih 72 urah.
OPERATIVNI CENTER
Nemško obrambo v Normandiji smo morali bombardirati
tik pred prihodom desantnih čolnov na obalo.
Nato pa tolči po nemških mostovih,
železniških progah in komunikacijah v zaledju.
Skupaj dvesto nalog. Za vse smo potrebovali načrte in zemljevide.
Štiriindvajset ur.
Prvo noč imaš lažen občutek, da bo preprosto.
Naporno postane na jutro drugega dne.
Kadar sem utegnil, sem klical Sandro.
PARIZ, FRANCIJA
Neuspešno. Kot da bi se vdrla v tla.
Dokumente.
Dokumente. Kam greste?
Samo v službo.
Dvaintrideset ur. Popoldne drugega dne.
Kava ne zaleže več.
- Crosby, spati moraš. - Bom. Po koncu naloge.
- Vzemi tablete. - Velja, doktor.
- Pozneje. - Samo eno na dvanajst ur.
- Si razumel, Croz? - Ne. Ja, Smokey. Razumel sem.
Šestdeset ur. Razum se poigrava s tabo.
Saj to slišiš, ne? Kaj je? No?
Daj no, gotovo slišiš. Tiktak, tiktak...
Komaj sem končal en načrt, so mi operativci naložili pet novih.
Same pomembne tarče.
Pomanjkanje spanca, kava, poživila, stres, strah, disociacija.
Vplivajo na zavest.
Pozlata me zanima.
- Vso zgradbo sem poslikala. - Bravo.
Dobili smo novico z železniške postaje v Le Bec-Hellouinu.
Jean te bo seznanil z nalogo. Jutri odideš.
Štiriinšestdeset ur. Poskušaš preživeti.
Vdih za vdihom, korak za korakom.
Crosby?
Crosby! Spat moraš iti.
- V redu sem. Samo poročilo. - Pojdi spat, Croz. To je ukaz. Takoj.
Ne morem, Jack.
- Crosby! - Nič mi ni. Res.
Samo še nekaj končam...
Harry!
Pazi.
Sedite.
6. JUNIJ 1944 DAN IZKRCANJA V NORMANDIJI
Tisti, ki vidite ta fris prvič... Vaš novi poveljnik sem.
Jeffrey. Podpolkovnika Bennetta so prerazporedili nazaj v 395.
Vendar bodo spremembe, ki jih je uvedel, ostale.
- Rosie. - Hvala, polkovnik.
Fantje, če vam se vam ob tem, da nihče ni smel iz oporišča
in ob vsem tem trušču še ni posvetilo...
Čez nekaj ur začenjamo invazijo.
- Kaj zadnjih modrih besed za nas? - Nobenih zadnjih, ker vas bom spet videl.
Prav?
Vzletite, opravite nalogo in pristanite.
Potem mi boste vi lahko povedali kaj modrih. Vsak let je lekcija zase.
To, fantje. Napredujemo.
Dobro. Napredujemo.
Tako, ja. Še pritiskajte. Samo še malo.
Bravo, Simmons. Vztrajaj.
Garate tako, kot da ste v taborišču za prisilno delo.
Tla so zrahljana. Zdaj ga bomo izvlekli.
Naredite odmor. Pojdimo igrat bejzbol.
Fantje, bi igrali bejzbol? Ne?
Bejzbol, Murph?
Dajte no. Kože proti Kostem. Kaj pravite?
Kože bodo gostujoča ekipa. Oziroma ne.
Vsi bomo gostje. Obe ekipi bosta gostujoči.
Sporazumeli smo se, da Kosti odbijajo prvi.
Pomagaj ali pa spokaj.
- Utihni že. - Kaj te muči?
Če ne boš pomagal, odidi.
Novi kralj taborišča si, jaz pa ovira?
Kralj Cleven noče bejzbola.
Samo delati hoče.
Oprosti. Pridi.
Ne, delaj. Izvleči moraš štor.
- Štorasti kralj štorov. - Daj, vstani.
- Vstani. - Ne, vrni se na delo.
- Vstani, cepec. - Stran.
- Pa tole?
Ne preneseš? Kaj je, ne preneseš...
Fanta, dovolj.
Nazaj v tabor!
Kaj se dogaja?
V barako.
Švabi so dobili slabo novico.
Izkrcali so se, ne?
Misliš?
V Zahodni Evropi smo. Končno se je zgodilo.
Izvolite.
- Izvoli. - Hvala.
Porkaš, je lepa. Prava lepotica, Joe. Čestitam.
Hvala, Macon. Njen oče je privolil. Poročila se bova na tetinem vrtu.
- In devet mesecev pozneje boš oče. - Točno čez devet. Upam.
Pokaži mi svojo.
- Moja izbranka te zanima? - Daj no.
Prav. Izvoli.
- Mejduš. - Veš, to je slabih 10 ha borovcev.
Izvrsten les. Možakar pravi, da me bo počakal.
Res?
- Dober večer, stotnik. - Polkovnik Davis.
Na München.
Ne bom nazdravljal na nalogo, v kateri smo izgubili bombnike.
Premalo nas je bilo.
V spremstvu? Vedeli so, da nas ni dovolj.
Če jih izgubimo samo nekaj, je to zmaga.
- V poveljstvu so pričakovali več žrtev. - Pojma nimajo, kaj je mogoče.
Ozri se po prostoru, Lawrence. Vidiš to, kar vidim jaz?
Vidim pilote, ponosne po prvi nalogi v Nemčiji.
Komaj čakajo, da spet vzletijo.
Vidim skupino mož, ki se na drugem koncu sveta končno počutijo Američane.
Vidim pa tudi preveč podporočnikov in poročnikov.
Že zaradi števila nalog bi morali biti stotniki in majorji.
Oba veva, zakaj niso in zakaj verjetno nikoli ne bodo.
Na to nimava vpliva.
Truditi se moramo, da bomo še boljši.
Na boljše razmere.
Na boljše čase.
Hej, Daniels.
- Eden nam manjka. - Partner ali nasprotnik?
Kaj misliš?
- Mislil sem že, da se ne boš zbudil. - Sranje.
Koliko je ura?
- 7.30. - 7.30?
Še vedno je čas.
Kje so moje hlače, prekleto?
Hlače! Kje so?
Daj že, prekleto!
Sobota je, Croz.
Tri dni si spal.
Jebenti.
Kaj sem zamudil?
Croz, ogromno si zamudil. Bil sem na treh nalogah. Na prvih dveh nisem nič videl.
Nato so se oblaki razkadili. In...
Česa takega še nisi videl.
Na stotine letal. Več tisoč mož.
Tisti dan smo že tretjič napadli mostove, ranžirne postaje
in komunikacijske centre, da Nemci ne bi mogli dobiti okrepitev.
Pa najboljše? V zraku ni bilo niti enega nemškega bojnega letala.
Nebo je bilo naše.
Zaradi poti, ki si jih zarisal ti.
Moje drzne zgodbe o junaštvih niso dovolj drzne zate, stotnik Marvel?
Samo...
Kako sem to lahko zamudil?
DVA MESECA PO IZKRCANJU
Rdeča armada je prečkala Vislo...
Kje je Visla?
Visla?
Visla, Visla...
Tukaj.
- Kako daleč je? 700 kilometrov? - Ne, manj.
Še vedno se zdi zelo daleč.
Že, ampak naši so že skoraj pri Parizu.
- Hitlerjeva najhujša mora. Dve fronti. - Mi pa vmes.
- Švabi nas bodo pred koncem poklali. - Pa ne brez boja.
Izdelati moramo več orožja. Kakršnegakoli.
Še druga možnost je.
Preselili nas bodo, preden nas bodo Rusi lahko osvobodili. Recimo na Bavarsko.
- Vojni ujetniki jim dajejo moč. - Kako nas bodo prisilili?
- Tako. - Začnimo se pripravljati.
Shranjujmo živila, okrepimo se.
Od zdaj se moramo pripravljati za vse tri možnosti.
Usmrtitev, prisilni pohod in neenak boj.
Zaboga.
Če bi zavzeli obalo...
- V Francijo greste. - Pozor!
Sedite.
Operacija Dragonec se začne čez tri dni.
Omogočila jo bo vaša naloga.
DANAŠNJA TARČA
Marseille.
Saint-Tropez.
Toulon.
Pomembni kraji izkrcanja za naše vojake.
Sovražnika lahko premagamo, a le, če mu uničimo opremo za opazovanje.
Nemški radarji so nameščeni vzdolž obale.
Uničili jih bomo z napadi v nizkem preletu.
- Ja? - Polkovnik, Toulon je 760 km stran.
Skupaj bo pot dolga dobrih 1500 km.
Dolet P-51 s polnim rezervoarjem pa je le 1600 km.
Upoštevati moramo še upor in težo streliva.
Oboje je spremenljivo in bo povečalo porabo goriva.
S pomožnim rezervoarjem bomo dolet povečali na 2200 km,
vendar bomo tudi veliko težji.
Če bomo rezervoarje po nalogi zavrgli, bomo veliko lažji,
ampak dolet bo še vedno veliko premajhen.
Poročnik, prav imate.
Ne bo preprosto.
Vendar ni nemogoče.
Uporabite vsako kapljo goriva iz krilnih rezervoarjev.
Poskusite pristati na prijateljskem ozemlju.
Dobili boste lažne dokumente. Če vas Nemci ne bodo takoj dobili,
boste lahko nekdo drug. Pomešali se boste med prebivalce.
Pa srečno pri tem.
- Smo Tuskegeeji ali ne? - Smo, gospod!
- Bomo opravili nalogo? - Bomo.
Potem pa na delo.
- Izvolite. - Hvala, vodnik.
- Ime? - Burrel. Tukaj.
Čez hribovje se naglo približuje fronta.
Samo pravi čas moramo ujeti. Uspelo nam bo.
Vse smo preračunali.
Dobro. Odvrzite rezervoarje. Dajte!
Sprejeto, por. Macon.
Prekleto.
Eskadrilja, ohranite smer. Westbrook, kaj je s tvojimi rezervoarji?
- Rekel sem, da jih odvrzi. - Nočejo se odpeti.
Dobro, s tabo sem. To bova rešila. Ne bomo te zapustili.
Westbrook, močno se zazibaj.
Zazibaj se. Opazuj me. Zazibaj se!
- Ne nihaš dovolj močno. - Trudim se!
Tako kot jaz. Prav?
- Uspelo mi je. - No, vidiš.
Bravo. Zdaj pa opravimo.
Fantje, oblikujmo formacijo.
Razumem.
TOULON, FRANCIJA
- Protiletalska. Pričakovali so nas. - Vedeli smo, da ne bo lahko.
Nisem letel tako daleč, da ne bi streljal.
Upal sem, da boš to rekel. Gordon, vodi.
Westbrook, na sredino. Za vama bom. Spustita bombe.
Po njih!
Zadeli so me!
Umakni se. Westbrook, izskočiti moraš. Skoči!
Ne!
Ne, Gordon, izskoči. Izskoči!
Ne. Tole boste plačali.
Ta črne daj k drugim.
Tu bo v redu.
Vidiš? Še eno padalo je bilo.
Tudi vas so sklatili, kaj?
Kdo je to?
Podpor. Alexander Jefferson.
- Sestrelili so me 50 km stran. - Ranjeni ste.
Ne.
Vsakič, ko se premaknem... Izgubim zavest.
Vrat ste si poškodovali.
Poglejmo, kaj lahko naredimo.
- Kdo je to? Novi poveljnik? - Paznik mi je rekel, da nekoga pošiljajo.
Ukaz so izdali takoj po izkrcanju naših.
Ujetniška taborišča prevzemajo esesovci.
- Veliko jih bodo potrebovali. - Nas poskušajo prestrašiti?
Upajmo. Esesovska pravila bi nas spravila v hude težave.
Ja.
Moramo jih okrepiti.
Našim nemškim gostiteljem to ne bo všeč.
Moramo jih pripraviti za boj. Kdo ve, kaj bodo naredili Švabi.
Opazili bodo, če bomo vsi trenirali skupaj, krepili mišice.
Toda odstranjevanje štora je rešitev.
- Izmenjavali smo se. - Naporno je. Okrepili se bomo.
V izmenah.
Če bomo vztrajali dva meseca, bomo pripravljeni za boj.
Nemci pa ne bodo niti posumili.
Rekli jim bomo, da hočemo drva za zimo.
Več lesa pomeni več orožja.
Sedite, poročnik.
Lepo uro imate.
PREHODNO TABORIŠČE VOJNIH UJETNIKOV FRANKFURT, NEMČIJA
Zahvaliti se vam moram. Moje najljubše so.
Ampak kuli bom obdržal.
Torej... Kako je v ZDA?
Alexander Jefferson, podporočnik, 0819461.
Ne bodiva tako uradna, Jeff.
Zdi se mi, da te že razumem.
Tvoj oče je več kot deset let delal v tovarni Elijaha McCoya.
Izdeloval je zavorna maziva. Na mesec je zaslužil 17 dolarjev.
Nič čudnega, da si študiral kemijo.
Nemci zelo cenimo znanstvenike.
Čeprav bi te gotovo zaposlil marsikateri ameriški laboratorij.
Kot čistilca stranišč.
Kaj je bila danes vaša tarča?
- Richard D. Macon, podporočnik, 0821916. - Kako si si poškodoval vrat?
- Te boli? - Podporočnik, 0821916.
Obožujem džez.
Še vedno se spomnim obiska Paradise Valleyja v Detroitu.
- Gotovo poznaš. - Alexander Jefferson, podpor., 0819461.
Kako se že imenuje predel v Los Angelesu, v katerem morate živeti črnci?
Saj res. Watts. Watts. Tiste kraje poznam.
Zakaj se bojuješ za državo, ki tako ravna z vami?
Ali v kakšni lepše?
Zavedam se
pomanjkljivosti svoje države.
In vem, da se trudi,
da bi postala taka, kot obljublja.
Ko se bom vrnil...
Jim bom to pomagal pohitriti.
Me hecate?
- Ste jim posvetili? - Jih poznate?
Kaj je novega?
- Glejte, Rdeči repi. - Iz katerega polka ste?
Povem vam, Rdeči repi so.
- Je kaj novega? Ej! - Drugam spadajo!
- Od kod si? - Povejte.
Sklatili so nas nad Berlinom.
Kot pohabljenec sem videti, mater.
Videti si kot frdamani vojak.
Kaj počnemo tu?
Koliko so jih ujeli?
Hej, Rdeči repi.
Neštetokrat ste nas rešili.
- Iz katere enote ste? - 332.
Pomagal vam bom. Na severu sem.
- Hvala. - Ja, pojdite z nami.
Pomagali vam bomo.
Kaj imamo?
- Pojdimo. - Kaj je to?
Prekleto, Murph.
Podporočnik Alexander Jefferson, 332. bojna enota.
Podporočnik Richard D. Macon, 332.
Gospoda, dobrodošla v raju.
Ista barva, poročnik.
Dobro, kje sva bila?
Ne, ti deliš.
- Pravkar sem. In zmagal. - Prav, no.
Dobro. Poglejmo, za koliko čikov te še lahko olajšam.
Zaboga. Dajmo.
- Igraš, Murph? - Ne.
Pusti ga.
Zadnje čase smo te zelo obremenjevali. Vse si zmogel.
In še več, Croz.
Hvala, gospod.
Zato dobiš mesec dni prosto.
Dopust?
Od jutri.
Oprostite, je to moja izbira?
- Občutek imam, da... - Poslušaj, Crosby.
Vsega te potrebujemo. Na prave počitnice moraš.
Se spočiti, kot je treba. Preveč si pomemben.
- Je to jasno? - Ja, gospod.
Lahko poveste, za kaj gre?
Tako kot sem povedal že trem pred vami,
prijatelj sem. Nekaj dni že kličem.
Lajtnanta Wesgate mi je dala to številko.
- Stotnica Wesgate ni na voljo, gospod. - Stotnica?
Prav. Je na malici? Bo dolgo odsotna?
- Ne smem povedati. - Ji lahko samo sporočite, da...
Povejte ji, da grem domov na dopust in da me dolgo ne bo več v London.
- Ji bom sporočila. - Hvala.
Dvojna bodeča žica.
Stražni stolp vsakih 50 m. In povsod so psi.
- Zame beg ne pride v poštev. - Ne bo ti treba bežati.
- Kaj pa vem, Bob. - Lahko bi uspelo.
Tudi če bi dobili tovornjak in vzamemo kakšnega belca za voznika...
Dva potrebujemo.
- Švabi vedno potujejo v paru. - V redu. Dobimo tovornjak
in dva belca v nacistični uniformi.
Še vedno bi do Frankfurta potovali štiri dni.
- Polovico tega z vlakom. - Kje bi dotočili gorivo?
Ne moremo se kar ustaviti v kakšnem taborišču in dotočiti.
Vozili bomo, dokler bo šlo, in nadaljevali peš.
V treh dneh morda pridemo na prijateljsko ozemlje. Alex je vse začrtal.
- Kaj si misliš o njih? - Nič.
Morda bi si morala.
Dekle tvojih sanj, a?
Ne mojih.
Moje sanjsko dekle je visoko 157 cm.
Ima zaobljene boke. In polt kot Lena Horne.
In prav v tem trenutku, poročnik,
poljublja zadnjega petošolca na čelo.
Potem bo takoj odhitela na avtobus št. 54,
se odpeljala na Marionovo 650,
tam pa ob oknu zvesto čakala
- name. - Tako vsaj upaš.
Ja, upam.
Tole...
Tole so samo še ene ujetnikove mokre sanje.
Glej, da ti bodo plačali z old golds. Ti čiki so za en drek.
No...
Pogovorimo se s tistim majorjem. Z Buckom.
Ko si prišel sem, ti ni namenil niti besede.
Zdaj si njegov.
P-51 si pilotiral?
P-39, P-40, P-47, P-51, AT-6.
AT-6. Na njem sem se učil. Močen moment propelerja ima.
P-51 letijo veliko lepše.
Prehod je preprost.
Sprva sem hotel biti pilot lovca.
Pa sem se zaljubil v velika letala.
Jaz že od otroštva izdelujem makete letal.
Vse modele sem sestavil.
Ampak moja največja mojstrovina
je bil supermarine spitfire
z dvema 60-centimetrskima plovcema in 90-centimetrskim premerom kril.
Letala sem risal po slikah v časopisih.
Resno?
Ja.
Kaj bereš?
Zgodbo o nekem slikarju.
Za svojo strast se odreče vsemu.
MESEC IN DROBIŽ W. SOMERSET MAUGHAM
ENOSMERNA VOZOVNICA V RAJH
To si narisal ti?
Ja.
- So razmerja prava? - Bolj ali manj.
Višine pa ni.
Vau.
Veš, tvoja pomoč bi nam prišla prav.
Vam?
Nekaj nas razmišlja o naslednjih korakih, preigrava možnosti.
Ne moremo ostati lahke tarče.
Ja, opazil sem, da so prišli nevarnejši pazniki.
Zanje imam načrt.
Kaj bi potreboval od mene?
Tole.
Kartirati moramo območje, da pridemo od tod.
Ko smo prišli, so vsi pogledovali proti tebi.
Zadnjo besedo imaš.
Nisi nasprotoval, da gremo v osmo.
Reciva le, da mi je bilo jasno, da niste vohuni.
Ironija, ne?
Gale Cleven, major, 100. bombna.
Vsi me kličejo Buck.
Podporočnik Alexander Jefferson, 332. bojna.
Lahko me kličeš Alex.
John vam bo pokazal.
Ko izročite dokumente, zgrabite zapestje.
In zamahnite po sencih.
Sem ali sem. Naj se onesvesti.
To, fantje. Nagnite. Pazite na težišče.
Tako bo bolj uravnoteženo.
Če dvomiš. Trske bodo vse raztrgale.
Rez pa ne naredi nobene škode.
Naravnost v vrat, prav?
Zarineš in mu razparaš goltanec.
Si razumel?
Neka dama sporoča, da pridite v hotel.
V redu. Hvala.
Lahko noč.
Sandra.
Sandra?
Stopi ven, sicer bom vstopil.
Sandra.
Oprosti, Croz. Spet so me nekam poklicali.
Verjetno je tako boljše.
Spadaš k Jean in še vedno moramo dobiti vojno.
Najine skupne trenutke bom vedno imela v lepem spominu. Z ljubeznijo, Sandra.
Kdaj odhajaš?
Jutri zjutraj.
Štirje tedni v New Yorku.
- Uh, ti zavidam. - Res?
Polk. Jeffu sem rekel, da nočem iti.
Koristilo ti bo.
Kaj hočeš reči?
Da ti bo koristilo.
Se veseliš, da boš videl Jean?
Pa če ne bo enako?
Nič ni enako, Croz.
Nič.
Nikoli ne bo.
To pa drži.
Hvala.
- ...z Rdečo armado. - Jezus.
Rusi so vkorakali v Nemčijo.
- V Vzhodno Prusijo. - Kako blizu so, Buck?
Ugasnite luči.
Blizu so.
Zelo zelo blizu.
PRIHODNJIČ
Korakajte!
Čez pol ure nas čaka pohod.
Menda ne razmišljaš o begu?
Ne v tem mrazu.
Mogoče veš, kje smo?
NÜRNBERG – GLAVNI KOLODVOR
V Nürnbergu.
V osrčju njihove očetnjave, fantje.
"Tisti, ki se bori s pošastmi, mora paziti, da sam ne postane pošast."
Ja, prisilili so nas v grozote.
Stvari, ki so jih sposobni ti ljudje...
Ne, zaslužili so si.
Zraven sem. Nocoj bomo pobegnili.
Pojdi. Tik za tabo sem.
Ne streljaj. Pojdi, Buck.
Prevedla Polona Mertelj