ОКОЛИЦІ РИМА, ІТАЛІЯ 1 ЧЕРВНЯ 1944 РОКУ
Поки Восьма армія бомбардувала німців з англійських авіабаз,
П'ятнадцята повітряна армія літала на них з італійських.
У її складі була й 99-та винищувальна ескадрилья.
Також знана як авіатори Таскіґі.
Бабл Блу – Кеп 1. По вашій команді, сер.
Напрям?
Хвилина шість секунд до вогню по цілі.
Виходимо на ціль. Стрій «колона». Радіотиша.
Я в зоні досяжності. Бомби пішли!
Сім влучань прямо в будівлю! Два – в машини!
Фіксую влучання.
ЗА КНИЖКОЮ ДОНАЛЬДА МІЛЛЕРА
ВОЛОДАРІ НЕБА
ЧАСТИНА ВОСЬМА
П'ятсот!
- Добраніч, Гітлер. - Таскіґі! П'ятсот вильотів!
99-ТА ЕСКАДРИЛЬЯ 500 ВИЛЬОТІВ
Лови 19 000 фунтів поцілунків від Грізної Двійки.
П'ятсот вильотів Таскіґі.
- Святкуйте, лейтенанте. - Капітане.
Розслабся, Алексе. Прийшов тебе поздоровити.
Добре попрацював, як і завжди.
Дякую, сер.
Кинути тебе під трибунал за відмову сьорбнути пива?
Ні, сер.
Ти розумний малий, Алексе.
Та нехай розум не заважає тобі розслабитись.
Ні, сер. Просто...
Гей-го, хлопці
Таскіґі злетіли Таскіґі знову злетіли
Високо в небо Знову злетіли
Таскіґі злетіли Таскіґі знову злетіли
АВІАБАЗА РАМІТЕЛЛІ, ІТАЛІЯ
Зрозумійте мене правильно.
Я щиро пишаюся нашими досягненнями, але...
коли нам уже доручать щось серйозне?
Можливо, ми приєднаємося до 332-ї винищувальної групи
і літатимемо вглиб Європи.
Серйозно?
Є такі плани.
Через кілька днів у Фоджу має прилетіти 96-та.
Ми вирушимо на перше завдання в Німеччину. Супровід. Мюнхен.
P-40 не годиться для таких висот.
Мабуть, нам дадуть нові пташки. P-51.
Терпіння. Усе буде.
А поки що розслабся.
Насолоджуйся.
Знаю...
Просто важко, коли...
дехто з наших уже там.
Ти не провалював завдань, Алексе. Тому не картай себе без причини.
На все свій час.
Бази зайняті, дев'ятий іннінґ.
Два аути, три м'ячі, один удар.
Ньюгаузер стає й кидає кручений!
Келлер замахується й промазує, другий удар!
Такий помах, що він ледве встояв!
Ґордон відступає на кілька кроків...
- Привіт, Бакі. - ...до бази.
У мене тут серйозна гра.
Нам з хлопцями було цікаво, який рахунок.
Усе гаразд, майоре?
Так. Як інакше?
Просто питаю.
Просто питаєш? Усе чудово, чесне слово.
Я тут уже вісім місяців.
Так само в пастці, в холоді і їм недоїдки.
І ми так само чекаємо на те, що ніяк не станеться.
Могло бути гірше. Ми могли загинути.
Мабуть, для тебе – так. Таке б я витримав.
А тут не витримую.
На що ми чекаємо?
Ми вважаємо, що щось буде. Може, нам слід долучитись?
Як ті британці? Нарватися на страту?
Треба ще потерпіти.
5:56 – 5:57 ранку третього червня 1944 року.
Три дні до висадки.
Остання хвилина сну на найближчі три доби.
ОПЕРАТИВНИЙ ЦЕНТР
Наше завдання – бомбардувати оборонні споруди в Нормандії
за кілька хвилин до контакту десантних суден з берегом,
а тоді цілий день бити по німецьких мостах,
коліях та лініях зв'язку далі в тилу.
Близько 200 вильотів, для яких потрібні плани й мапи.
Двадцять чотири години.
Перша ніч тебе дурить, здається, що буде просто.
На сніданку другого дня починається справжня боротьба.
В перервах я пробував зв'язатися з Сандрою...
ПАРИЖ, ФРАНЦІЯ
...але мені не вдавалося. Вона наче випарувалась.
Документи.
Документи. Ви куди?
На роботу, сер.
Тридцять дві години. Обід другого дня.
Кави вже не вистачає.
Тобі треба поспати, Кросбі.
Ага. Після завершення операції.
- А не приймати таблетки. - Я посплю, док. Посплю.
Після операції.
Одну таблетку на 12 годин.
- Чуєш, Крос? - Ні. Так. Я почув, Смокі.
Я тебе почув.
Шістдесят годин. Мозок починає викидати коники.
Ти теж це чуєш?
Що?
Та ну, ти ж чуєш. Цок-цок-цок...
Коли я завершував маршрут на одне завдання,
мені вручали п'ять нових.
Кожне – надважлива ціль.
Недосипляння, кава, стимулятори, стрес, страх, розлад психіки.
Оце наркотик.
Мене цікавить позолота.
Я оглянула весь будинок.
Добре.
Є новина з вокзалу в Ле-Бек-Еллуен.
Джин розповість про ваше завдання. Вирушаєте завтра.
Шістдесят чотири години.
Просто виживаєш,
вдих за вдихом, крок за кроком.
Кросбі?
Кросбі! Ти мусиш поспати.
Ні. Я в порядку. Просто треба на...
- ...інструктаж. - Іди спати, Крос. Це наказ. Негайно.
Не можу, Джек.
- Кросбі! - Я в порядку, чесно.
Мушу доробити ще кілька речей...
Гаррі!
Обережно.
Сідайте.
6 ЧЕРВНЯ 1944 РОКУ ДЕНЬ ВИСАДКИ СОЮЗНИХ ВІЙСЬК
Для тих, хто бачить мене вперше – я ваш новий командир.
Звуть мене Джеффрі.
Підполковника Беннетта повернули в 395-ту,
але всі зміни, запроваджені під його командуванням, у силі.
Роузі.
Дякую, полковнику.
Хлопці, якщо повне закриття бази
і звуки кількох тисяч кораблів нас не видали, повідомляю:
через кілька годин почнеться вторгнення в Європу.
Маєте якусь настанову наостанок?
Ні. Жодних настанов наостанок, бо я вас іще побачу.
Ясно?
Злітайте, виконуйте завдання і вертайтеся –
тоді вже ви будете мене настановляти.
Кожен політ – окремий урок.
Так, хлопці. Виходить.
Добре. Процес пішов.
Отак. Продовжуйте. Виходить.
Добре, Сіммонс. Не послабляй натиску.
Ви, бовдури, гаруєте, ніби в трудовому таборі.
Трохи розрухали землю, зможемо добути дров на багаття.
Перепочиньте. Пограємо в бейсбол.
Хлопці, хочете пограти в бейсбол? Ні?
Бейсбол, Мерф?
Давайте. «Худі» проти «Кістлявих». Що скажете?
«Худі» будуть гостьовою командою. Власне, ні.
Ми всі не вдома. Обидві гостьові.
«Кістляві» битимуть перші за взаємною згодою...
Або включайся, або йди собі.
- Притримай язика. - Та що з тобою не так?
Не допомагаєш – не заважай.
Ти новий король табору, а я заважаю?
Король Клевен каже: «Ні бейсболу.
Тільки робота». Ось що він хоче.
Вибач. Вставай.
Ні. Працюй. Треба ж викорчувати пеньок,
- Король Пеньків-пеньочків. До роботи. - Вставай.
- Вставай уже. - Ні, ти працюй.
- Вставай, псих. - Відвали.
- Зупиніться. - Як тобі таке?
Не стягуєш? Не стягуєш пр...
Гей! Ану вгамуйтесь.
Усі на базу!
Що таке?
У барак.
Схоже, фріци почули погану новину.
Була висадка.
Думаєш?
Ми в Західній Європі. Нарешті.
Це вам, джентльмени.
- Старий. - Дякую.
Боже, яка краса.
Вона красуня, Джо. Мої вітання.
Дякую, Мейконе. Її тато дав згоду.
Поберемося, щойно вернуся додому.
А через дев'ять місяців станеш батьком.
Рівно. Надіюся.
Покажи свою.
- Хочеш побачити мою кохану? - Давай.
Добре. Зараз.
- Овва. - Бачиш:
дев'ять з половиною гектарів соснового лісу.
Першокласна деревина. Старий сказав, що притримає для мене.
Он як?
Доброго вечора, капітане.
Полковник Девіс.
За Мюнхен.
Не можу пити за операцію, на якій ми втратили кілька бомбардувальників.
На винищувач 12 бомбардувальників.
На супровід? Вони знали, що нас мало.
Втратити лише кілька – перемога.
Командування чекало більших втрат.
Командування не знає, що чекати.
Що можливо.
Оглянь цей зал, Лоренс. Що ти бачиш?
Бачу групу гордих пілотів, які вперше літали над Німеччиною.
І які з радістю полетять знову.
Групу чоловіків за тисячі кілометрів від дому,
які нарешті почуваються американцями.
А я бачу багато молодших лейтенантів. Старших лейтенантів.
Лише за кількістю вильотів вони б мали були капітанами. Майорами.
І ми обидва знаємо, чому це не так і чому їм ними не стати.
Не ми замовляємо погоду.
Але щоразу краще прокладаємо маршрути.
За блакитне небо.
За необмежену видимість.
Деніелс.
Потрібен четвертий.
Парами чи з вибуванням?
Як гадаєш?
Не знав, чи ти взагалі прокинешся.
Чорт.
Котра година?
Сьома тридцять.
Сьома тридцять?
Чорт, ще є час.
Ще є час! Де мої штани, чорт забирай? Штани.
Штани! Де мої штани?
Швидко, прокляття!
Зараз 7:30 суботи, Крос.
Ти відключився на три дні.
Чорт.
Що я пропустив?
ПЕРУКАР
Стільки всього.
Я вилітав тричі, але на перших двох нічого не бачив.
А тоді хмари розійшлися.
І...
ти ще такого не бачив.
Сотні кораблів.
Тисячі людей.
Втретє за день ми бомбили мости, депо,
центри зв'язку,
щоб німці не змогли підтягти підкріплення.
А найкраще?
У повітрі не було жодного винищувача люфтваффе.
Небо належало нам.
Усе завдяки твоїм маршрутам, Гаррі.
Мої героїчні оповіді недостатньо відважні для тебе, капітане Марвел?
Просто...
не віриться, що я це пропустив.
СЕРПЕНЬ 1944 РОКУ ДВА МІСЯЦІ ПІСЛЯ ВИСАДКИ
...Червона Армія перейшла Віслу...
Де річка Вісла?
Річка Вісла?
Вісла...
Тут.
- Це скільки, 700 км? - Ні, менше.
Як на мене, ще далеко.
Але наші тут, майже в Парижі.
Найгірший кошмар Гітлера – війна на два фронти.
А ми прямо між ними.
Фріци нас радше переріжуть, ніж відпустять.
Ми не здамося без бою.
Треба готувати зброю. Яку завгодно.
Є ще один сценарій.
Вони виведуть нас звідси до приходу русні.
Відправлять углиб Райху, скажімо, в Баварію.
Полонені – їхній важіль впливу.
Але як вони нас змусять?
Отак.
Треба готуватися.
Відкладати пайки, тренуватись.
Відтепер, усе що ми робимо, –
готуємося до цих трьох сценаріїв.
Масова страта, марш полонених або бій.
Боже.
Якби ми взяли узбережжя...
Ви летите у Францію.
Струнко!
Сідайте.
Операція «Драгун» відбудеться через три дні.
А ваш виліт її уможливить.
Марсель.
Сен-Тропе.
Тулон.
Критично важливі місця висадки союзних військ.
У нас достатньо людей, щоб переважити, але виключно за умови,
що ми виколемо їм очі.
Німецькі радіолокаційні системи розміщені вздовж цієї лінії.
Ми приберемо їх серією агресивних бомбардувань з малої висоти.
- Так? - Полковнику,
Тулон від нас за 762 кілометри,
а це 1524 кілометри у два боки.
Запасів пального у наших P-51 вистачить максимум на 1609 кілометрів.
І це, звісно, до врахування
коефіцієнта аеродинамічного опору й ваги боєприпасів –
двох змінних,
через які, вочевидь, витрати пального зростуть.
Зі скидними баками
припустимо, що запасу вистачить на 2213 кілометрів,
але й вага літака помітно зросте.
Якщо скинемо баки після бомбардування, то позбудемося кількох тонн,
але все одно не долетимо на сотні кілометрів.
Ваша правда, лейтенанте Мейкон.
Це ризиковано.
Але не неможливо.
Ви використаєте пальне в крилових баках до останньої краплі.
Спробуєте долетіти до дружніх територій.
Ми дамо вам документи,
тому, якщо німці не спіймають вас одразу після приземлення,
зможете вдати когось іншого.
Прикинутися місцевими.
Точно, прикинемося.
Ми Таскіґі чи хто?
Так, сер!
- Ми виконаємо завдання? - Так, сер.
То працюйте.
Це вам, сер.
Дякую.
- Прізвище? - Беррел.
На гірському хребті лінія фронту змінюється дуже швидко.
Добре планування.
І все вдасться.
Математика.
Увага, хлопці. Скидайте баки!
Прийняв, лейтенанте Мейкон.
Чорт.
Командир – ескадрильї. Тримаємо курс.
Що з баками, Вестбрук?
Я сказав скидати.
Баки не злітають.
Вестбрук, я з тобою. Ми розберемось.
Ми тебе не покинемо.
Вестбук, розхитуй сильніше.
Хитай. Давай. Хитай!
Дуже слабко, малий. Ще!
Я розхитую!
Повторюй за мною.
Вдалось!
От і все.
Гей!
Молодець. А тепер до завдання.
Хлопці, вертаймось у стрій.
Прийняв.
ТУЛОН, ФРАНЦІЯ
Стіна вогню. Нас чекали.
Не мало бути просто.
Я стільки пролетів, що мушу хоч спробувати.
Я чекав цих слів.
Ґордон, веди.
Вестбрук посередині, я замикаю.
Ставай між нами.
Покажіть їм, хлопці.
Влучання!
Вистрибуй, малий. Мусиш стрибати. Стрибай!
Ні!
Ні, Ґордон, вистрибуй! Стрибай!
Е ні. Ви за це заплатите.
Відведи чорних до інших.
Тут нормально.
Казав, що бачив ще парашут.
І тебе дістали?
Хто там?
Другий лейтенант Александр Джефферсон.
Впав за 50 кілометрів звідси.
Ти в кепському стані.
Ні, ні.
Коли ворушуся... то непритомнію.
Мабуть, зачепило шию.
Глянемо, що можна зробити.
Хто це?
Думаєш, новий комендант?
Охоронець казав, що когось відсилають.
Після висадки у Франції вийшов наказ.
Усіх табори полонених передали СС.
Схоже, для такого їх потрібно багато.
Це вони нас залякують?
Надіймось.
Підпорядкування СС не віщує нічого доброго.
Ага.
Треба поліпшити фізичну форму.
Нашим німецьким господарям це не сподобається.
Хлопці мають бути готові до боротьби.
Ми не знаємо, що задумали фріци.
Спільні тренування й нарощування м'язів
вони точно помінять.
А от корчування пеньків – це рішення.
Ми всі долучалися.
Це важка праця.
Наростимо сили для відсічі.
Працюватимемо позмінно.
Якщо продовжувати кілька місяців,
то підготуємося.
А німці й гадки не матимуть.
Скажемо, що заготовлюємо дрова на зиму.
А ще деревина – потенційна зброя.
Сідайте, лейтенанте.
Гарний у вас годинник.
ДУЛАҐ ЛЮФТ ТИМЧАСОВИЙ ТАБІР ПОЛОНЕНИХ
ФРАНКФУРТ, НІМЕЧЧИНА
Мушу вам подякувати.
Це мої улюблені.
А ручку залишу собі.
То як справи у Штатах?
Александр Джефферсон, молодший лейтенант, 0819461.
Не треба формальностей, Джефф.
Враження, що я давно вас знаю.
Ваш батько понад десять років працював на компанію «Елайджа Мак-Кой»,
де збирав пристрої для подачі мастила для гальм.
Заробляв 17 доларів на місяць.
Не дивно, що ви зацікавилися хімією.
Ми, німці, високо цінуємо науковців.
Хоча, мабуть, чимало американських лабораторій радо б вас найняли.
Прибиральником туалетів.
Яка була ваша ціль у день вильоту?
Річард Мейкон, молодший лейтенант, 0821916.
Як ви ушкодили шию?
Ще болить?
Молодший лейтенант, 0821916.
Я люблю джаз.
Пам'ятаю, як побував у Парадайз-веллі у Детройті.
Ви про нього чули.
Александр Джефферсон, молодший лейтенант, 0819461.
Як зветься місце в Лос-Анджелесі, куди селять усіх чорних?
Точно. Воттс.
Я знаю всі ті місця.
Чому ви боретеся за країну, яка так до вас ставиться?
А в інших країнах краще?
Я знаю
про мінуси своєї країни.
І я знаю, вона старається
стати такою, якою прагне бути.
І коли я вернусь...
я допоможу прискорити цей процес.
Це серйозно?
Ви ж дали їм жару?
Знаєте їх?
- Які новини? - Гей!
Червоні хвости!
З якого ви полку?
Це ж Червоні хвости.
Є новини! Агов!
Їм тут не місце!
- Звідки ви? - Звідки?
Впали над Берліном.
Я довбаний каліка.
Ти довбаний солдат.
Що ми тут робимо?
Скільки їх взяли?
Гей, Червоні хвости.
Ви стільки разів нас рятували, словами не передати.
З якого ви підрозділу?
З 332-ї.
Я вам допоможу.
Я в північному.
- Дякую. - Так. Ходімо з нами.
Ми вас підлатаємо.
Що тут у нас?
- Поїхали. - Що це таке?
Прокляття, Мерф.
Молодший лейтенант Джефферсон, 332-та винищувальна група.
Молодший лейтенант Річард Мейкон, 332-га.
Джентльмени, ласкаво просимо в рай.
Масть, лейтенанте.
На чому ми зупинились?
Ні, твоя роздача.
- Я роздав і переміг. - Ага.
Так. Погляньмо, скільки сигарет я ще з тебе виб'ю.
Боже. Граємо.
- Граєш? - Ні.
Роздай на нього.
Ми багато поклали на твої плечі. І ти впорався.
Ти перевершив очікування, Крос.
Дякую, сер.
ПОЛКОВНИК ДЖЕФФРІ
Тому відпускаємо тебе на місяць.
Ви... Тобто, у відпустку?
Від завтра.
Вибачте, сер, а я маю вибір?
- Бо мені здається, що я... - Кросбі.
Ти потрібний нам живим.
Тому радимо добре відпочити.
Повноцінно розслабитись. Ти для нас дуже важливий.
Зрозумів?
Так, сер.
З якого приводу ви дзвоните.
Я вже тричі пояснював трьом попереднім людям,
що я друг.
І дзвоню кілька днів поспіль.
Субалтерн Весґейт дала мені цей номер.
Капітан Весґейт недоступна, сер.
Капітан?
Що вона на обіді? Її довго не буде?
- Я не маю права казати. - То передайте їй, що...
Передайте їй, що я лечу у відпустку додому
і що після цього ще довго не потраплю в Лондон.
Я передам ваше повідомлення.
Дякую.
Колючий дріт,
сторожові вишки кожні 50 метрів і всюди собаки.
Про втечу звідси нема й мови.
Потрібен план.
- Не знаю, Бобе. - Кажу, у нас є шанс.
Навіть якщо ми дістанемо вантажівку, у що я ще можу повірити,
і навіть якщо ми залучимо водієм когось із білих...
- Двох. Потрібні двоє. - Ага.
Німаки їздять парами.
Добре, роздобули вантажівку,
одягли двох білих у нацистські форми,
але від Франкфурта сюди ми їхали чотири дні.
Половину часу поїздом.
Де брати пальне?
Ми ж не заїдемо в інший табір заправитись.
Їдемо, поки є пальне, а далі – пішки.
За три дні доберемося до дружніх територій.
Алекс проклав маршрут.
Що про них думаєш?
Я про них не думаю.
Може, варто.
Дівчина твоїх мрій?
Не моїх.
Дівчина моїх мрій низенька.
Округлі стегна.
Шкіра, як у Лени Горн.
І прямо зараз, лейтенанте,
вона цілує останнього зі своїх п'ятикласників у чоло перед школою,
а тоді трепетно сідає в 54-й автобус і їде
прямо на Меріон-стріт 650,
де невтомно вдивляється у вікно й чекає
- мене одного. - Надійся.
Надіюсь.
Це...
А це ще одна волога мрія в'язня Тернера зі 112.
Тільки нехай дають тобі «Олд Ґолдс»,
бо тутешні сигарети до дупи.
Хай там як...
Варто обговорити стратегію з майором.
Баком.
Він навіть два слова тобі не сказав, відколи ми поступили.
А ти йому віриш.
Ти літав на P-51?
P-39, P-40, P-47, P-51, AT-6.
AT-6. Я тренувався на AT-6.
Сильний крутильний момент.
P-51 летять м'якше.
Перейти легко.
Коли я починав, хотів стати пілотом винищувача.
А тоді закохався у великі пташки.
Я змалку будував моделі літаків.
Сконструював усі, які можна уявити.
Але мій шедевр, моє справжнє дітище –
це «Супермарін Спітфаєр»
з двома півметровими поплавками й метровими крилами.
Перемальовував літаки з фото в газетах.
Оце так.
Ага.
Що читаєш?
Розповідь про митця.
Він усім пожертвував заради захоплення.
МІСЯЦЬ І МІДЯКИ СОМЕРСЕТ МОЕМ
КВИТОК У РАЙХ В ОДИН БІК
Ти намалював?
Так точно.
Масштаб точний?
Більш-менш.
Але без рельєфу.
Ого.
Ти міг би нам допомогти.
«Нам»?
Серед нас є група, яка думає про наступні кроки, розглядає сценарії.
Ми не хочемо стати легкою здобиччю.
Так, я помітив нових і покращених супернаглядачів.
На них я план маю.
Що потрібно від мене?
Це.
Потрібна допомога з картографуванням для втечі.
У перший день усі глянули на тебе.
Рішення було за тобою.
Чому ти дозволив нам поселитися у восьмому?
Скажу так: я точно знав, що ви не шпигуни.
Яка іронія.
Ґейл Клевен, майор 100-ї бомбардувальної групи.
Усі звуть мене Бак.
Молодший лейтенант Александр Джефферсон з 332-ї винищувальної групи.
Зви мене Алекс.
Джон допоможе в демонстрації.
Ти даєш документи і зразу хапаєш зап'ястя.
Б'єш кулаком прямо у скроню.
Тут або тут. Щоб вирубити.
Усе, хлопці. Так. Під кутом. А самі по центру.
Центр ваги стане важелем.
...якщо сумніваєтесь. Скалки заведуть глибше.
Різати ж ніяк не зашкодить.
Бити прямо в шию.
А тоді вставляєте глибше й вириваєте гортань.
Ясно?
ШТУТГАРТ
Повідомлення від дами про зустріч в готелі.
Добре. Дякую.
Доброї ночі, сер.
Сандро.
Сандра?
Виходь або я сам зайду.
Сандо.
ГОТЕЛЬ ЛОНДОН «РІДНИЙ СИН» РІЧАРДА РАЙТА
Вибач, Крос.
Мене знову викликали.
Мабуть, на краще.
Ти належиш Джин, і нам ще треба виграти війну.
Я завжди згадуватиму миті, які ми провели разом.
З любов'ю, Сандра.
Коли вилітаєш?
Завтра вранці.
Чотири тижні в Нью-Йорку.
- Боже, я тобі заздрю. - Невже?
Я казав полковнику Джеффу, що не хочу їхати.
Тобі на користь.
Що ти маєш на увазі?
Що тобі на користь.
Чекаєш зустрічі з Джин?
Що як усе буде не так, як було?
Усе вже не так, як було, Крос.
Усе.
І ніколи не буде.
Краще не скажеш.
Дякую.
...який очолює фронт Червоної армії.
Господи.
Росіяни зайшли в Німеччину.
У Східну Пруссію.
Близько, Бак?
Вимкнути світло.
Вони близько.
Дуже близько.
У НАСТУПНІЙ СЕРІЇ
Ворушіться!
Наглядачі дали пів години. І вирушаємо.
Ти ж не думаєш тікати?
Не в такий холод.
Хто-небудь знає, де ми?
ГОЛОВНИЙ ВОКЗАЛ НЮРНБЕРҐА
Нюрнберґ.
Ми в серці їхньої батьківщини.
«Борючись з чудовиськами, спробуй сам не стати чудовиськом».
Так, ми приймали складні рішення.
Та те, що вони накоїли...
Вони заслужили.
Я з тобою. Втечемо сьогодні.
Іди. Я за тобою.
Не стріляй. Давай, Бак.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська