3. FEBRUAR 1945
De første ukene i 1945 nærmet vi oss Det tredje riket fra alle sider.
I vest stormet de allierte inn i Tyskland.
HIMMELEN OVER BERLIN
I øst nærmet russerne seg Oder-elva.
Og i himmelen fløy den åttende flystyrken ubestridt.
Vi var luftens sanne mestere.
Kommandopilot til hale, vi nærmer oss målet. Hvordan ser det ut?
- Bra, major. Alt er klart. - Mottatt. Vi slipper.
- Hun er din, Gene. - Mottatt, major.
Bomberomdører åpnes. Ett minutt til slipp.
- Er vi truffet? - Styrbordmotorer er ok.
Doug, kom og se på dette her. Et par tanker ble truffet.
Ja, sir. På vei.
Major, vi har skade her.
Flere oksygenflasker er sprengt. Vi har bare seks i reserve.
Mottatt. Følg med, Doug.
Raketter!
Motor én brenner. Slår den av.
Stenger av drivstoff og olje. Hvordan ser det ut?
- Sånn. Den er av. - Bra.
Nærmer oss målet. Fem sekunder til bombeslipp.
Bomber slippes.
Så bra ut, Luke. Ser ut som vi...
Pilot til mannskap, rapporter skadene.
Gene, Luke, rapport.
Oljetrykk faller på to og fire. Motor tre brenner.
Vi mister henne. Vi mister henne.
Faen.
Lederkommando til visekommando, dere tar over.
- Jeg gjentar, dere tar over. - Mottatt. Vi tar ledelsen.
- Jeg tar over flyet, ok? - Mottatt.
Jeg vil fly over den russiske linjen der det er trygt.
Ja, sir. Ditt fly, Rosie.
Kom igjen. Hold ut litt til.
Vi mister fart. Skal vi hoppe ut?
Ikke ennå. Vi styrter ikke i Berlin.
Kom igjen. Litt til.
Major, venstre vinge er maltraktert.
Vi er nesten der.
Det var det. Nå stopper hun.
Hopp ut. Slå på alarmen og hopp.
Vi kan komme oss over elven herfra.
Jeg holder henne rett så lenge jeg kan.
- Gå. Det kommer røyk inn. - Ja, sir.
Fort.
- Kom igjen. Gå. - Har du den?
Kom igjen.
Gene!
ØST FOR ODER-ELVA MELLOM TYSKE OG RUSSISKE LINJER
Nei, nei! Nei, jeg er amerikansk!
Amerikanski. Roosevelt. Stalin. Coca-Cola.
Roosev... Roosevelt.
BASERT PÅ BOKA AV DONALD L. MILLER
For pokker. Klokka 23. Er det om 30 minutter? Mindre.
Gå! Kjapp dere!
Vi marsjerer ut om en halvtime.
- Si det til gutta. Gå! - Ja, sir.
Alle ut. Kom igjen. Tretti minutter.
Vaktene ga oss en halvtime.
Klokka 23 marsjerer vi. De sier ikke hvor langt eller lenge.
Tretti minutter. Fy faen.
Pakk sammen. Ta på dere de varmeste klærne.
- Hvor tror du vi skal? - Vet ikke. De allierte må være nær.
Ta på det varmeste.
Kun det viktigste.
Bare knus det.
- Kom igjen. - Ta med fyrstykker.
Bare ta med mat som holder.
Tyskerne har slått hull i boksene. De holder ikke.
Brenn ned alt! Alt!
- Slipp den! - Den er min!
Kom deg vekk!
Går det bra?
Ville foretrukket det om russerne kom hit først.
Du vurderer vel ikke å flykte?
Ikke i denne fryseboksen.
Ham.
Hambone. Jeg ville ikke gjort det var jeg deg.
Ikke det?
Hvem vet når vi får spise sånt igjen.
Stikk.
Alle som prøver å flykte blir skutt. Vennligst ikke prøv.
- Russerne. De er nær. - Må være russerne.
Hold kjeft, svarte avskum! Marsjer! Fortere! Fortere!
Ok, vi går. Vi går.
Sånn takler man terrorflygere og mordere. Med makt!
Gikk det bra?
Så bra som en jøde på spasertur om natta i Tyskland.
TYSK PROVINS
32 KM SØRVEST FOR STALAG LUFT III
- Bucky sa du ikke... - Ikke våg å si det.
Ok.
Ja.
Så fort du hører noe som helst, si ifra. Ok? Takk, Bill.
Ingenting. Ikke noe nytt om Rosie eller mannskapet.
Så hva skjedde?
De styrtet over ingenmannsland øst for Berlin.
- Herregud. - Major, sir.
Hva gjør du her, gutt?
Vi skal opp om fem, og utstyrsrommet er låst.
Kjapp dere. Se levende ut.
- Din jævla... - Hei, Clouter.
Hva ler du av? Du hadde ei svær rype sist uke.
Aldri fløyet over Tyskland uten fallskjerm?
Jeg vet ikke Crosby. Har du?
Fra nå av
skal du holde utstyrshytta åpnet og bemannet til flyene letter,
pluss 30 minutter. Ja, major?
- Ja. Major. - Ja, major?
Ja, major.
Greit. Dere hørte ham. Rydd opp. Kom igjen.
PÅ VEI TIL MUSKAU
77 KM SØRVEST FOR STALAG LUFT III
Danke. Takk.
Vekk fra veien!
- Til siden. - Av veien.
- Flytt dere! - Hører dere?
- Av veien. Nå. - Fort.
For blod og jord!
Reis dere og vis respekt for våre heroiske soldater!
Heil Hitler.
Barn og gamle menn.
Alt er fortapt.
MUSKAU I TYSKLAND TVANGSARBEIDSLEIR, MURSTEINSFABRIKK
Ikke løp, ikke løp.
Det er nok plass til alle.
Kom igjen. Kom nærmere.
Det ryktes at vi skal til en togstasjon ved daggry.
Sier ryktet hvor vi skal?
Nei. Bare vær klar ved daggry.
Ikke bra. De skal ta oss med til et sted for å drepe oss.
Hvorfor flytte på oss? De har hatt mange sjanser om de ville drepe oss.
- Vet ikke. De er nazister. - Det går bra.
Har ikke helt gått som planlagt, hva?
Ikke helt. Skulle du ønske du gjorde ting annerledes?
Kan ikke si det. Du, da?
Jeg planla ikke å bli skutt ned.
Jeg trodde virkelig at om det bare var to B-17 igjen, så ville du og jeg fly dem.
De siste årene ville vært mye verre uten deg, John.
Samme her.
Vi sakker ned.
Aner dere hvor vi er?
NÜRNBERG SENTRALSTASJON
Nürnberg. Faen! Jævla Nürnberg.
- Rolig, Solly. - Rolig.
- Jeg er død. - Det går bra.
Vi er i hjertet av fedrelandet deres nå.
STALAG XIII NÜRNBERG I TYSKLAND
Gale? Gale!
Gale Cleven!
Fytti katta.
- George. Hvordan går det med deg? - Langt hjemmefra.
Herregud. Dette er George Neithammer.
- John. - Eneste jeg har møtt
- som vet mer om baseball enn deg. - Å?
- Hvem heier du på? - Yankees. Du?
- Cubs. - Vi har alltids neste år.
Jeg skal se om vi finner dere noen telt med ovn.
De fleste har ikke det.
Det går bra. Bare godt å komme vekk fra snøen.
POLEN PÅ VEI TIL POZNAN
Generalen sier at han kan kjøre deg til flyplassen
i Baranavitsjy for å ta et fly til Moskva.
Derfra til England.
Han advarer at veien er ekstremt farlig.
Mulig over Teheran.
Mot lukten.
Det er en vogn foran som har mistet et hjul.
De må fikse det.
Går det bra om jeg strekker på beina?
"LIVETS DOMMER VIL DØMME FOR LIVET."
Vi fant mange slike leire.
Alle var allerede døde og brent opp før vi kom.
Fins det flere av dem?
Ja. Våre kamerater fant enda større leire enn denne.
De ble bygd for å drepe folk, mange folk av gangen.
Polakker, russere. Stort sett jøder.
Vognen er i orden. Vi kan fortsette.
RUSSISK FLYBASE UTENFOR POZNAN I POLEN
Bli her. Jeg finner ut når neste fly til Moskva går.
Takk, løytnant.
Hvor skal du? Skal du hjem?
Hjem? Familie?
Han sier at hele familien hans er død og begravd i landsbyen hans.
Han sa han begravde dem selv
med de andre landsbyboerne som tyskerne drepte.
Tyskerne beordret ham om å fylle igjen grøften.
Der et sted ligger hans kone, hans datter og hans barnebarn.
Så han tar spaden.
For å leve... må man ta valg.
Hvor skal han nå?
Major, flyet til Moskva boarder.
Gå med Gud.
Om Gud fins, har han glemt ham.
Ikke engang jorden som dekker våre bein vil huske oss.
Major! Major, vi må dra. Fort deg.
Kom.
STALAG XIII NÜRNBERG I TYSKLAND
2. APRIL 1945
Hva sa han?
Tyskerne vil ligge foran de allierte.
De er redd de er for nær igjen, så vi skal nok en gang marsjere.
- Vi drar klokken 19. - Enda en nattmarsj?
Ja, men jeg sa vi ikke skal gå mer enn 20 km om natten,
og de sa ja. Spre ordet.
PÅ VEI TIL BERCHING BAYERN I TYSKLAND
Popeye sier de tar oss over Donau i morgen.
Vi må slå til i kveld.
- I kveld? - Ja.
Vi kan ikke flykte etter det, Gale.
Elva er for stor til å komme tilbake.
Gutta begynner å dele seg i grupper.
Om vi holder sammen, kan jeg, du, George, Aring...
Bedre sjanse til å ikke bli sett.
- P-51! - Sigaretter og fakler, slokk dem!
Slokk dem!
Glemnitz! Vi sa vi måtte stoppe marsjeringen om natten.
Vi blir angrepet av våre egne fly.
- Det er ikke trygt. Vi sa det. - Rolig, Bucky!
- Det er faen ikke trygt. - John, se på meg.
Se på meg. Jeg er med.
Vi flykter i kveld. Ro deg ned før de skyter deg i hodet.
Fort! Marsjer, marsjer!
Bob, si til Simoleit at vi har gått i 20 km.
- Vi stopper her og nå. - Ja, sir.
Korlesky, Tiller, søk innkvartering.
Forlatte bygg. Kirker, skoler. Hva enn dere finner.
Ifølge kartet til Jefferson er det en skog noen km nordvest.
Om vi kommer så langt, burde det dekke oss godt.
Vi kommer så langt.
Vi burde gå dit og utnytte forvirringen mens vi kan.
Over den muren.
Greit. Hvem vil være først?
Jeg går.
Greit, Bill. Gå.
Greit.
- Gå, da. Jeg er rett bak deg. - Greit.
Halt! Halt!
Hei, ikke skyt.
- Gå, Buck. Kom deg vekk. - Halt!
Slipp den mannen. Nå.
Slipp ham.
Om du rører ett hår på hodet hans, blir det opprør. Glemnitz!
Det er en av mine senioroffiserer. Han er viktig for...
Sersjant, beordre din mann om å slippe major Egan.
Nå.
Hva faen var det der?
George, Bill og Buck hoppet over den muren.
- Hører dere det? - Høres ut som våre lastebiler.
Ser ut som de slår retrett.
Svin!
Vær så snill.
Gå!
Gå.
Jævla unger.
Vi må gå.
Buck.
De hadde ikke engang noen jævla kuler.
Kom igjen.
Der er han. Han klarte det!
- Velkommen tilbake! - Hei.
- Hvordan går det, gutter? - Du kom tilbake!
Han er tilbake. Major Rosenthal overlevde.
Kom igjen!
Hei, gutter.
- Aggie, alt bra? - Du klarte det!
- Ikke bli påkjørt. - Skal jeg stoppe?
Å nei.
- Velkommen tilbake, Rosie! - Hei, Rosie!
Rosie! Ja!
Og fra Poltava fløy vi i et C-46 til Iran,
og så,
samme C-46 til et sted som heter El-Aden, en britisk base,
og så gjennom Athen og Roma og Napoli.
Og så, hør på dette,
ble vi satt på Winston Churchills personlige konverterte B-24 Liberator...
Jeg tuller ikke...
...for turen tilbake til St. Mawgan.
Hvordan har du det?
Hva med Jean?
Hun er gravid.
Jeg skal bli far.
Tuller du?
Croz.
Gratulerer, Croz!
- Jeg er så glad på deres vegne. - Ja. Ja.
Det... Det er bra, ikke sant?
- Jo. - Greit.
Er du sikker?
Ja. Du vet, det...
Jeg vet ikke, det...
Vi dreper så mye,
dag inn og dag ut...
Det gjør noe med deg.
Det gjør deg...
...annerledes...
...og ikke på en bra måte.
Noen ganger våkner jeg...
...og jeg kjenner meg selv ikke igjen.
Minner meg om et sitat jeg leste på college av Nietzsche.
Han sa...
"Den som kjemper mot monstre...
...burde passe på så han selv ikke blir til et monster.
For om du stirrer inn i avgrunnen...
...så stirrer avgrunnen tilbake inn i deg."
- Vi kom for å kjempe mot monstre, Croz. - Ja.
Og, ja... Ja, det har fått oss til å gjøre noen fæle ting.
Men vi måtte. Det var ingen alternativer.
Det disse folka er i stand til...
De får som fortjent.
Tro meg. De får som fortjent.
PROVINS I BAYERN SØR FOR NÜRNBERG
Stopp!
- Amerikanere! - Hei, vi er amerikanere!
Vi er amerikanske flygere!
Hold hendene oppe!
Vi har to som sier de er våre. Ser ut som krigsfanger.
Greit.
Innta hvil.
STALAG VII MOOSBURG I TYSKLAND
- Bob, finn et sted å få dem ut av været. - Ja, sir.
De skal visst ikke registrere oss.
Ser ikke sånn ut.
Kom.
Takk for skyssen.
Velkommen tilbake, major.
- Crosby, er du fortsatt i dette reiret? - Ja visst.
- Major. - Rosie.
- Godt å ha deg tilbake! - Velkommen tilbake!
Lemmons.
- Herrer. - Godt å se deg.
- Har du en skulderveske, major? - La den fra meg på suiten i stalagen.
Det du ser er det jeg har.
Jeg må takke sjefen for at han lot Hank hente meg i Paris.
Vi har kjørt noen få henteoppdrag.
- Hva er det til? - Nederlenderne sulter,
så de allierte dropper masse mat vest og sørvest for Zuider Zee.
Skal være luftvåpenhvile med tyskerne, så ingen luftvernild.
Så langt har de nektet, men vi flyr likevel.
Egan lot oss ikke sende den til foreldra dine.
Sa at han ventet deg tilbake, og at... "Kompisen min er bare savnet i kamp."
Så, major, ledelsen håpte at du ikke hadde noe imot å fly
på et av disse redningsoppdragene.
Burde være helt rutine, men du vet aldri hva tyskerne gjør.
Blir fint å sitte bak roret igjen.
Så Bucky kom seg ikke ut med deg?
Nei. Nei, Bucky måtte... Han måtte bli igjen med karene.
Men han har det bra?
Ja, når er det sist han ikke hadde det bra?
Når alt dette er over, Alex,
så sender de oss nok hjem ut av Marseille eller Le Havre.
Tviler på at de sender oss ut av gamle England.
Hei!
Macon, det er et P-51.
Amerikanerne!
Det er et P-51.
Her kommer de!
Han kommer tilbake!
Ned! Ned med dere!
Ja! Kom igjen!
Vi skal hjem, dere!
Kom igjen!
Ned!
Kom dere vekk!
Gutter! Eliminer tårnet!
Ned, tysker!
- Har dere flagg? Hvem har flagget? - Ingen flagg, sir.
- Har du flagg? - Nei, sir.
- Flagg? - Ingen flagg.
Ingen flagg?
- Har du et flagg? - Jeg har det! Her.
Major!
Her.
Hjelp meg opp!
- Ikke skyt. - Gi meg én grunn.
Vær rimelig.
Vi skal hjem!
Frihet!
Hvordan føles det?
- Ja! - Ja! Få det ned!
Heia, Bucky!
Bucky! Kom igjen!
Ja! Riv det opp!
Gjør det! Riv det opp!
Herlig, Bucky!
USA!
Oberst, leiren og byen er dine.
Jeg gir over mine menn, avvæpnet, om 30 minutter.
Tre av.
Oberst Clark, få dem hjem.
Ja!
Rosie.
Major.
Tyggegummi, sjokolade, og se her.
Første ferske appelsiner på flere måneder.
Fint.
- Å, major. - Major.
Croz.
- La oss mate folk. - Ja, sir. Høres bra ut.
Om det går bra pleier jeg å sitte til venstre.
Alltid, faktisk.
Jeg ringer generalen.
Nei, jeg bare tøyser.
Det er en ære.
- Klar for førflygningssjekk? - Aldri vært klarere.
- Skjema 1-A? - Sjekket.
- Styring og seter? - Sjekket.
Ken?
Hva gjør du her?
Vedder på at du ikke finner en bedre flymekaniker.
Dessuten tenkte jeg han ville likt å faktisk få fly.
- Har du aldri flydd før? - Nei, sir.
- Noensinne? - Aldri.
Jeg tok en båt hit i 43, og så hadde jeg aldri grunn til å fly.
Start én.
- Hvordan er utsikten, Kenny? - Nydelig.
Det er noe eget, ja.
NEDERLAND 1. MAI 1945
Navigatør til pilot, kommer mot 090, over.
Pilot til navigatør, mottatt.
Da gjør vi det.
Gjør dere klare. Nærmer oss Valkenburg.
Det er bare å be en bønn om at de ikke skyter på oss.
Ser ut som vi er trygge.
Tyskerne hedrer våpenhvilen.
Smarte tyskere.
Se her.
Du ser dem.
- Slipp når du tror det passer, Doug. - Mottatt.
Bomberomdører åpnes.
Kasser slippes.
Der, ja. Vi klarte det.
Hei, se.
"Takk, amerikanere."
TUSEN TAKK, AMERIKANERE
Se på det.
Tårn, Chowhound One ønsker landingsinstruks. Over.
Chowhound One, du kan lande.
Rullebane 281, 1200 fot.
Vindstyrke er 300 på 12.
Høydemåler, 29,96. Over.
Tårn, gjenta. Over.
Du hørte meg den første jævla gangen, Gale.
Det var som pokker.
Se hvem det er. Stein i skoen min.
Jeg er tilbake.
- Hvordan føles det å fly igjen? - Bra.
Se hvem det er.
- Harry. - John Egan.
- Alt bra? - Ja, sir.
- Godt å se deg. - Deg også.
- Du kastet ikke opp? - Nei.
Godt å ha deg tilbake.
Rosie, for en glede. Hvordan går det med deg?
Vi dro på flere redningsturer de siste dagene i krigen.
Og så, en dag...
I går natt klokken 02:41,
på hovedkvarteret til general Eisenhower...
...var det over.
...signerte general Jodl,
representanten for den tyske overkommandoen,
og for storadmiral Dönitz,
det utnevnte hodet av den tyske stat,
vedtaket om betingelsesløs overgivelse
av alle tyske land-, sjø- og luftstyrker i Europa
til den allierte ekspedisjonsstyrken
og samtidig til den sovjetiske overkommando.
Krigshandlinger vil offisielt ta slutt ett minutt over midnatt i kveld,
tirsdag den 8. mai.
Men for å kunne redde liv, begynte våpenhvilen i går
langs hele fronten og i de kjære Kanaløyene våre.
- Greit. Kom her. - En til.
Drikk opp, gutta. Vi skal hjem.
Fyr opp!
Ja! Vi skal hjem, baby!
Vi klarte det!
Ja!
Lås igjen, gutter.
Kom.
Først føltes det uvirkelig, umulig, utenkelig.
Og så, uunngåelig.
Vi skulle hjem.
Skyssen din, major.
Alle sammen. Jeg hadde en kone å dra hjem til.
Takk, kompis.
En sønn.
Et liv å starte.
- Best jeg ser deg på Minton's. - Å, jeg kommer.
Du kan ta med gutten.
Skal jeg ta med spedbarnet mitt på jazzklubb?
Det er aldri for tidlig.
Du blir en god far, Croz.
Tror du det?
Jeg vet det.
De vant!
Hei.
Det var det.
- Det var det. - Klar til å dra hjem?
Klar til å se Marge?
Kan jeg tenke meg. Skjema 1-A?
Sjekket.
Styring og seter?
- Sjekket. - Drivstoffoverføringsbrytere?
Av.
- Vi drar fra mange gode menn. - Mange tapre menn.
Ja.
Ladeluftkjølere kalde.
Hjul opp.
Av og til må verden konfrontere seg selv
og svare på hva vi er med hvem vi er.
Jeg skulle hjem. Jeg skulle bare ønske at flere skulle det.
Vi vil savne dere!
Ha det bra! Ha det!
- Greit. - Greit. Det var det.
110.
130.
145.
Her kommer vi.
Understell opp.
Stigningskraft.
Gikk av som oberstløytnant i 1945 og kom tilbake til Jean og sønnen Steve.
Fikk doktorgrad i litteratur på Stanford i 1953.
Etter å ha undervist ved Iowa universitet i flere år
flyttet han og Jean til Massachusetts med sine fire barn.
Crosby underviste på Boston og Harvard i mer enn 30 år.
Harry og Jean var ledere av foreldre- foreningene ved alle barnas skoler.
Crosbys memoar om erfaringene under andre verdenskrig
ble publisert i 1993. Harry var 91 da han døde i 2010.
Ble i luftforsvaret til desember 1947, da han ble med i reservestyrken.
Samme året flyttet han tilbake til Detroit med kona Adella og ble naturfagslærer.
Han underviste på skoler i Detroit i over 30 år.
Jefferson pensjonerte seg fra reservestyrken som oberstløytnant.
Han var med på å grunnlegge
Detroit-avdelingen og den nasjonale avdelingen av Tuskegee-flygerne.
Jefferson gikk bort i juni 2022.
Han var 100 år gammel.
Ble forfremmet til kaptein etter frigjøringen fra Moosburg.
Forlot flystyrken i desember 1945.
Macon startet en flygerskole i Alabama.
Med mastergrad i matematikk fra Indiana universitet
jobbet han på Miles College i Alabama.
I 1955 flyttet Macon til sin venn Alexander Jefferson i Detroit
og startet sin karriere som skolelærer.
Jefferson og Macon forble venner til Macon døde i 2007, i en alder av 86.
Kaptein Macon er begravd på Arlington nasjonale kirkegård.
Trente til å fly B-29-fly i Stillehavet da japanerne overga seg i august 1945.
Etter krigen hjalp Rosie å reise tiltale mot nazist-krigsforbrytere i Nürnberg.
Han avhørte flere ledere for den tyske overkommandoen,
deriblant feltmarskalk Göring, sjefen for Luftwaffe.
På vei til Nürnberg møtte Rosie Phillis Heller.
De giftet seg mindre enn to uker senere. De fikk tre barn.
For sin tjeneste fikk Robert Rosenthal to sølvstjerner,
to Distinguished Flying Cross, to purpurhjerter,
et britisk Distinguished Flying Cross og Croix de Guerre fra Frankrike.
De 52 toktene han fløy i løpet av krigen
var flest av alle som fløy i den 100. bombegruppen.
Rosie døde i 2007. Han var 89 år gammel.
Forble i luftforsvaret og tjente både i Korea- og Vietnam-krigen.
Han tredde av som oberst.
Cleven fikk både mastergrad fra Harvard og doktorgrad fra Georgetown universitet.
Buck giftet seg med Marjorie Spencer etter en måned
hjemme i USA. John Egan var forloveren hans.
Marge døde uventet i 1953.
Hun hadde vært gift med Gale i åtte år.
Bildet hennes sto ennå på hylla hans da han døde som 87-åring 53 år senere.
Ble i luftforsvaret etter krigen.
En kveld etter at han kom tilbake
møtte han på en venninne fra skolen, Josephine Pitz,
som også fortsatt var i sin WASP-uniform. De giftet seg noen måneder senere.
Oberst Egan fløy kamptokter under Koreakrigen.
Han ble direktør for luftforsvars- operasjonene for hele stillehavsområdet.
Han jobbet i Pentagon da han døde av hjerteinfarkt i 1961.
Han var 45 år gammel. Josephine gikk bort i 2006.
De er begravd sammen ved Arlington nasjonale kirkegård.
Tekst: Ekaterina Pliassova