3 ЛЮТОГО 1945 РОКУ
У перші тижні 1945 року
ми оточували Третій Райх з усіх сторін.
На заході союзні війська вдиралися в Німеччину.
НЕБО НАД БЕРЛІНОМ
На сході росіяни доходили до річки Одер.
А Восьма повітряна армія панувала в небі, не маючи суперників.
Ми були справжніми володарями неба.
Перший пілот – хвосту, ми майже біля цілі.
Що там у нас?
Усе добре. Літаки в строю.
Прийняв. Скидаємо.
Джин, літак твій.
Прийняв, майоре.
Відкриваю бомбовий відсік. Хвилина до скидання.
- У нас влучили? - Мотори справа цілі.
Даґ, іди сюди й глянь на це.
Поцілили в баки.
Так, сер. Спускаюсь.
Майоре, у нас пошкодження.
Пробило кисневі балони. Цілих усього шість.
Прийняв. Стеж за ними, Даґ.
На нас ракети.
Горить перший мотор. Відключаю.
Перекриваю пальне й оливу. Що там?
- Усе. Погас. - Добре.
Наближаємося до цілі. П'ять секунд до скидання.
Бомби пішли.
Усе добре, Люк. Здається, ми...
Пілот – екіпажу, що пошкоджено. Доповідайте.
Джин, Люк, доповідайте.
У другому й четвертому падає тиск оливи. Третій мотор горить.
Ми його втратимо.
Чорт.
Командир – заступнику, передаю командування вам.
Повторюю, передаю командування вам.
Прийняв. Беру командування.
- Я пілотую, добре? - Прийняв.
Спробую сісти на російському боці, там будемо в безпеці.
Так. Літак твій, Роузі.
Давай. Протримайся ще трохи.
Ми втрачаємо швидкість. Стрибаємо?
Ще ні. Я не стрибатиму над Берліном.
Давай. Ще трохи.
Майоре, ліве крило розвалюється.
Майже долетіли.
Усе. Літак звалиться на крило.
Стрибай. Подай сигнал і стрибай.
Треба перетнути річку.
Спробую якнайдовше тримати машину на рівні.
- Іди. Бо вже димить. - Так, сер.
Ворушись.
- Давай. Вистрибуй. - Є?
Давай.
Джин!
СХІДНИЙ БЕРЕГ РІЧКИ ОДЕР ЛІНІЯ ЗІТКНЕННЯ НІМЦІВ І РОСІЯН
Ні, ні! Я американець.
Амеріканскі. Рузвельт. Сталін. Кока-Кола.
Рузвельт.
ЗА КНИЖКОЮ ДОНАЛЬДА МІЛЛЕРА
ВОЛОДАРІ НЕБА
ЧАСТИНА ДЕВ'ЯТА
Господи, 23:00. У нас скільки, пів години? Менше?
Вперед! Бігом!
У нас пів години. Збираємося біля воріт. Буде марш.
- Скажіть хлопцям. Пішли! - Так, сер.
Збирайтеся, швидко. Пів години.
Через пів години маємо бути біля воріт.
О 23:00 починається марш. Не кажуть ні куди, ні як довго.
Пів години. Боже.
Так, збираємося. Одягайте найтепліший одяг.
Як думаєш, куди йдемо?
Не знаю. Союзники, мабуть, близько.
Найтепліший одяг.
Лише необхідне.
Просто зламай.
Ходімо.
Візьми сірники.
Беріть їжу, яка не псується.
Фріци вже продірявили консерви.
Вони зіпсуються.
Паліть усе! Усе!
- Не чіпай! - Це моє!
Відстань!
Як ти?
Краще б сюди прийшли росіяни.
Ти ж не думаєш тікати?
То ти не думаєш тікати?
Не в такий мороз.
Гем.
Гембоун. На твоєму місці, я б так не робив.
Он як?
Хтозна, коли ми знову з'їмо щось таке.
Відвали.
Усіх, хто спробує втекти, застрелять. Тому не пробуйте.
Росіяни. Вони близько.
Точно росіяни.
Заткніться, чорнодупі! Кроком руш! Швидше!
Ми йдемо.
Ось що розуміють стерв'ятники й убивці.
Силу!
Соломон, ти в нормі?
Наскільки може бути в нормі опівночі серед Німеччини єврей.
СІЛЬСЬКА МІСЦЕВІСТЬ НІМЕЧЧИНИ
30 КМ НА ПІВДЕННИЙ ЗАХІД ВІД ШТАЛАҐУ ЛЮФТ III
- Бакі попереджав не... - Краще помовч.
Так.
Ага.
Коли хоч щось дізнаєшся, дай мені знати.
Дякую, Білле.
Нічого. Жодних звісток про Роузі чи його екіпаж.
То що сталося?
Упали на нічийну територією на схід від Берліна.
Господи.
Майоре, сер.
Синку, що ти хотів?
Ми вилітаємо о п'ятій, а склад замкнутий.
Швидше, люди. Жвавіше.
- Клятий... - Клаутер.
Що смієшся? Ти спав з жирною дівкою тиждень тому.
Ти ж не літав над Німеччиною без парашута?
Не знаю, Кросбі. А ти?
Від сьогодні й надалі
склад зі спорядженням буде відчинений до зльоту
і ще пів години після нього. Так, майоре?
- Так. Майоре. - Так, майоре?
Так, майоре.
Усе, ви його чули. Прибери. Ходімо.
ДОРОГА В МУСКАУ
77 КІЛОМЕТРІВ НА ПІВДЕННИЙ ЗАХІД ВІД ШТАЛАҐ ЛЮФТ III
Данке. Дякую.
З дороги!
- Вбік. - З дороги.
- Швидко. - Чули?
- З дороги. - Швидко.
За кров і землю!
Встаньте й проявіть шану нашим героїчним бійцям!
Гайль Гітлер.
Діти й старі.
Усе пропало.
ЦЕГЕЛЬНИЙ ЗАВОД МУСКАУ
ТРУДОВИЙ ТАБІР ПРИ ЦЕГЕЛЬНОМУ ЗАВОДІ
Не біжіть.
Місця вистачить усім.
Підходьте ближче.
Подейкують, що на світанку ми підемо на вокзал.
Не кажуть, куди повезуть?
Ні. Але на світанку будь готовий.
Це недобре. Завезуть нас кудись і повбивають.
Нащо кудись везти?
У них і так було чимало можливостей нас повбивати.
- Не знаю. Це ж нацисти. - Усе буде добре, Соллі.
Усе пішло не так, як ми думали.
Не так. Думаєш, слід було вчинити інакше?
Навіть не знаю. Ти?
Я не планував, що мене зіб'ють.
Я справді вірив, що якщо лишаться лише два B-17,
то це будемо ми з тобою.
Минулі кілька років, Джоне, були б значно гірші без тебе.
Взаємно.
Ми сповільнюємось.
Хтось знає, де ми?
ГОЛОВНИЙ ВОКЗАЛ НЮРНБЕРҐА
Нюрнберґ. Чорт! Нюрнберґ. Довбаний Нюрнберґ!
- Тихо, Соллі. - Заспокойся.
- Я труп. - Тихо, Соллі.
Хлопці, ми в серці їхньої батьківщини.
ШТАЛАҐ XIII НЮРНБЕРҐ, НІМЕЧЧИНА
Ґейл? Ґейл!
Ґейл Клевен.
А щоб мене.
Джордж. Як ти?
Далеко від дому.
О боже. Це ж Джордж Нітгеммер.
- Джон. - Єдиний мій знайомий,
- який знає бейсбол краще, ніж ти. - Он як?
- За кого вболіваєш? - «Янкіс». Ти?
- «Кабс». - Ще матимете шанс.
Спробую знайти вам намети з багаттям.
Попереджаю: більшість без.
Нічого. Раді просто вийти зі снігів.
ПОЛЬЩА ДОРОГА НА ПОЗНАНЬ
Генерал каже, що підкине вас до аеродрому
в Барановичі,
на літак до Москви.
А звідти назад в Англію.
Він попереджає, що шлях буде непростий.
Можливо, через Тегеран.
Від смороду.
Попереду з воза злетіло колесо.
Мусять полагодити.
Можна мені... розім'яти ноги?
ЖАБІКОВО
«СУДДЯ ЖИТТЯ СУДИТИМЕ ВСЕ ЖИТТЯ».
Ми знайшли багато таких таборів.
Усі мертві й спалені ще до нашого приїзду.
Їх більше?
Так. Наші товариші знайшли табори ще більші за цей.
Їх збудували, щоб убивати людей. Багато людей одночасно.
Поляків, росіян. Здебільшого євреїв.
Віз полагодили. Можемо їхати.
РОСІЙСЬКИЙ АЕРОДРОМ ОКОЛИЦІ ПОЗНАНІ, ПОЛЬЩА
Майоре, я з'ясую, коли наступний літак на Москву.
Дякую, лейтенанте.
Куди ви прямуєте? Додому?
Додому? До рідних?
Він каже, що всі рідні мертві, поховані в його селі.
Він сказав, що поховав їх сам,
разом з іншими селянами, яких убили німці.
Німці наказали йому скинути їх у яму.
Там були його дружина, дочка й онуки.
Тож він узяв лопату.
Щоб жити... доводиться робити вибір.
Куди він подасться тепер?
Майоре, іде посадка на літак до Москви.
Ідіть з Богом.
Каже: якщо Бог існує, то забув про нього.
Навіть земля, що присипає наші кістки, нас не пам'ятатиме.
Майоре! Майоре, треба йти. Швидко.
Ходімо.
ШТАЛАҐ XIII НЮРНБЕРҐ, НІМЕЧЧИНА
2 КВІТНЯ 1945 РОКУ
Що він сказав?
Німці відходять від союзних військ.
Бояться, що ті знову близько, тому буде ще один марш.
Вирушаємо о 19:00.
Ще один нічний марш?
Так, але я їм сказав, що ми не пройдемо більше 20 км за ніч,
і вони погодились.
Розкажіть іншим.
ДОРОГА В БЕРХІНҐ БАВАРІЯ, НІМЕЧЧИНА
Папай каже, що завтра переходимо Дунай.
Тікаємо або сьогодні, або ніколи.
- Сьогодні? - Сьогодні.
Ґейле, потім шансу на втечу не буде.
Річка надто широка, щоб вернутися на цей бік.
Слухайте. Хлопці розбиваються на групи.
Бак, якщо нас буде мало... я, ти, Джордж, Ерінґ...
у нас більше шансів зникнути непомітно.
- P-51! - Гасіть сигарети й факели!
Гасіть!
Ґлемніц! Ми ж казали, що не варто йти вночі.
Нас атакують наші ж літаки.
- Це небезпечно. Ми ж вам казали. - Бакі, заспокойся.
- Це небезпечно. Ми ж казали. - Джоне, глянь на мене.
Глянь на мене. Я за.
Тікаємо сьогодні.
Заспокойся, поки не всадили кулю.
Швидко! Ідіть!
Боб, скажи Сімолайту, що ми пройшли свої 20 кілометрів.
Ми зупиняємося.
Так, сер.
Корлескі, Тіллер, пошукайте прихисток.
Покинуті будівлі... Церкви, школи. Що завгодно.
На мапі Джефферсона є ліс за кілька кілометрів на північний схід.
Якщо доберемося туди, то зможемо сховатись.
Точно доберемось.
Я б казав бігти туди,
скористатися панікою, поки ще є шанс.
Через оту стіну.
Так. Хто перший?
Я піду.
Давай, Білле. Йди.
Добре.
- Іди. Я зразу після тебе. - Добре.
Стій!
Гей, не стріляй.
- Іди, Бак. Забирайся. - Стій!
Відпустіть його. Негайно.
Відпустіть його.
Прокляття. Зачепите його хоч пальцем, Почнеться бунт.
Ґлемніц.
Це мій старший офіцер, і він важливий...
Фельдфебель, накажіть йому відпустити майора Іґана.
Негайно.
Що то було?
Джордж, Білл і Бак перелізли через стіну.
Ви чули?
Звук, як у наших машин.
Схоже, відступають.
Свиня!
Прошу.
Іди!
Іди.
Довбані діти.
Треба йти, Бак.
Бак.
У них навіть набоїв не було.
Ходімо.
Он він. Він зумів!
З поверненням!
Привіт.
- Як ви, хлопці? - Роузі, ти вернувся!
Він вернувся. Майор Розентал вернувся.
Біжимо!
Привіт, хлопці.
- Еґґі, як ти, друже? - Ти вернувся.
- Не кидайся під колеса. - Зупинитися?
Ні, ні.
З поверненням, Роузі!
Ура, Роузі!
Роузі! Так!
А тоді з Полтави на C-46 ми полетіли в Іран,
а звідти
на тому самому C-46 в Аден, на британську базу,
а тоді через Афіни, Рим і Неаполь.
А тоді, і я серйозно,
нас пересадили в особистий переобладнаний Ліберейтор Черчілля...
Я не жартую...
І ним ми полетіли в Сент-Моґен.
Як ти?
Як Джин?
Вагітна.
Я стану батьком.
Жартуєш?
Крос.
Крос, поздоровляю!
Боже, я за вас такий радий.
Так. Так.
Це ж добре, правда?
- Так. - Добре.
Точно?
Так. Просто...
Не знаю, просто...
Просто ми стількох убиваємо
кожного дня...
і це тебе змінює.
Ти стаєш...
інакшим...
і не в хорошому сенсі.
Роузі, інколи я прокидаюсь...
і навіть не впізнаю себе в дзеркалі.
І згадую фразу Ніцше, яку прочитав у коледжі.
Він казав...
«Коли борешся з чудовиськами...
спробуй і сам не стати чудовиськом.
Бо коли вдивляєшся в безодню...
то безодня вдивляється в тебе».
Ми боремося з чудовиськами, Крос.
Так.
І так...
Нам доводилося чинити погано...
але ми мусили.
Іншого шляху нема.
За те, що вони творили...
Вони заслужили.
Повір.
Вони заслужили.
БАВАРІЯ НА ПІВДЕНЬ ВІД НЮРНБЕРҐА
Стояти!
- Гей! Американці! - Ми американці!
Американці! Американські авіатори!
Руки вгору!
Тут двоє. Кажуть, що наші.
Схожі на полонених.
Добре. Ведіть сюди.
Спокійно.
ШТАЛАҐ VII МОСБУРҐ, НІМЕЧЧИНА
Боб, знайди, де сховатись.
Так, сер.
Значить нас не пустять у розхід.
Не схоже.
Ходімо.
МАЙК
Дякую, що підкинули, хлопці.
Майоре. З поверненням.
Кросбі, тебе все ще тримають на цій помийці?
Аякже.
- Майоре. - Роузі.
- Добре, що ви з нами! - З поверненням!
Леммонс.
- Джентльмени. - З поверненням.
Майоре, маєте речовий мішок?
Не маю. Лишив у своєму номері в шталазі.
Усі мої речі на мені.
Хочу подякувати командиру, що дав Генку забрати мене з Парижа.
Ми вже кілька тижнів літаємо на подібні завдання.
А це що таке?
Нідерландці голодують,
тому Союзні війська скидають тонни їжі на заході й південному заході Зейдерзе.
Мало б бути припинення вогню з німцями,
тому ні зеніток, ні ППО.
Вони відмовилися, але ми все одно літаємо.
МАЙОР ҐЕЙЛ КЛЕВЕН
Іґан не дав нам відправити речі твоїм.
Усе повторював: «Він вернеться»
і «Мій друг просто пропав безвісти».
Майоре,
командування надіялося, що ви будете не проти
доброчинного вильоту, про який я щойно розповідав.
Легке завдання,
але поведінку німців не передбачиш.
Буде приємно знов пілотувати.
То Бакі не вдалося втекти з тобою?
Бакі довелося... залишитися з усіма.
Але він в порядку?
Ти пам'ятаєш, щоб він хоч колись був не в порядку...
Мабуть, це кінець, Алексе.
Нас відправлять додому з Марселя чи з Гавра.
Але не зі старої доброї Англії.
Гей!
Мейкон, це P-51.
Це янкі!
Це P-51.
Наближаються.
Він вертається.
Він вертається!
Лягай! Лягай!
Так! Давай!
Ну все, ми їдемо додому!
Так!
Лягай!
Геть! З дороги!
Хлопці! Ліквідуйте стрільців!
Вгамуйся, фріц!
Хлопці, маєте прапор? У кого прапор?
У нас нема.
- У вас є прапор? - Нема, сер.
- Прапор! Нема прапорів? - Нема.
- Жодних? - Наш прапор!
- Є прапор? - Є! На.
Майоре!
Беріть.
Допоможіть вилізти!
- Не стріляйте. - Назви хоч одну причину.
Будьте розважливі.
Додому!
Свобода!
Як відчуття?
- Так! - Зніми ганчірку!
Так, Бакі!
Бакі! Давай. Ура!
Так! Порвіть його!
Так! Рвіть його!
Так тримати, Бакі!
США!
Полковнику, табір і село ваші.
Передам своїх людей, роззброєних, через пів години.
Вільно.
Полковнику Кларк, повернімо їх.
Ура!
Роузі.
Майоре.
Жуйка, шоколад,
а ще – глянь.
Перші апельсини за місяці. Мабуть, роки для нідерландців.
Гарно.
- О, майоре. - Майоре.
Крос.
Летимо годувати людей.
Так, сер. Це чудово.
Надіюся, ти не проти, але я зазвичай сідаю зліва.
Власне, завжди.
Я подзвоню генералові.
Ні, я жартую.
Для мене це честь.
Передполітна перевірка?
Готовий, як ніколи.
Форма 1А?
Є.
Панель і сидіння?
Є.
Кен.
Ти чому тут?
Ставлю сотню баксів, що кращого бортмеханіка не знайдете.
Окрім того,
йому точно сподобається нарешті політати.
- Ти ніколи не літав? - Ні, сер.
- Що... Ніколи? - Ніколи.
У 1943 році я сюди приплив, а після того причин літати не було.
Запускай перший.
Як тобі краєвид, Кенні?
Краса.
Це щось, скажи?
НІДЕРЛАНДИ 1 ТРАВНЯ 1945 РОКУ
Штурман – пілоту, підходимо на 090.
Пілот – штурману, прийняв.
Ну от.
Готуйтеся, хлопці.
Наближаємося до Валкенбюрга.
Якщо хочете помоліться, щоб по нас не відкрили вогонь,
якщо є таке бажання.
Здається, ми в безпеці.
Німці вирішили витримати перемир'я.
Кмітливі німаки.
Гляньте.
Їх видно.
Скидай на власний розсуд, Даґ.
Прийняв, майоре.
Відкриваю бомбові відсіки.
Ящики пішли.
Ну от. Вдалося.
Дивись.
«Дякую, янкі».
ДУЖЕ ДЯКУЮ, ЯНКІ
Дивись.
Вежа, це Чогаунд-1, просимо інформацію про посадку.
Чогаунд-1, можете вертатись.
До смуги 281 – 1 900 км.
Вітер на 300, 22 км/год.
Альтиметр 1 015. Прийом.
Вежа, повторіть. Прийом.
Ґейл, ти почув мене з першого разу.
Будь я проклятий.
Хто тут у нас.
Камінець у черевику.
Я вернувся.
Як відчуття вернутися в небо?
Добре.
Гляньте, хто тут.
- Гаррі. - Джон Іґан.
- Як ти? - Дуже добре, сер.
- Радий тебе бачити. - Взаємно.
- Більше не блюєш? - Ні.
- З поверненням. - Кенні.
Роузі, яка приємність. Радий тебе бачити.
В останні дні війни ми кілька разів скидали продовольство.
А тоді одного дня...
Учора вранці о 2:41...
у штабі генерала Ейзенгауера...
...усе завершилось.
...генерал Йодль,
представник вищого командування Німеччини,
і ґрос-адмірал Карл Денітц,
призначений очільник Німеччини,
підписали акт про безумовну здачу
усіх німецьких земель, моря й повітряних сил у Європі
союзним експедиційним силам
і водночас вищому радянському командуванню.
Бойові дії офіційно завершаться сьогодні опівночі,
у вівторок 8 травня.
Та з метою збереження життів перемир'я почалося вчора
на всій лінії фронту і на Нормандських островах.
- Так. Іди сюди. Несіть їй... - Ще одну!
Пийте, хлопці. Ми вертаємося додому.
Запалюй!
Так! Ми їдемо додому!
Ми зуміли, хлопці!
Ура!
Закривайте, хлопці.
Ходімо.
Спершу все здавалося нереальним,
неможливим, несправжнім.
А згодом – неминучим.
Ми верталися додому.
Літак чекає, майоре.
Усі ми.
Мене чекала дружина.
Дякую, друже.
Син.
Життя.
Надіюся побачити тебе в «Мінтоні».
Я прийду.
І малого бери.
Хочеш, щоб я взяв немовля в джаз-клуб?
Що раніше, то краще.
З тебе буде чудовий батько, Крос.
Думаєш?
Знаю.
НАЙМІЦНІШИЙ
Вони перемогли!
Гей.
От і все.
Готовий вертатися?
Готовий побачити Мардж?
Ще б пак.
Форма 1А?
Є.
Панель керування й сидіння?
- Є. - Клапани перекачки пального?
Закриті.
Багато добрих людей покидаємо.
Багато хоробрих.
Так.
Інтеркулери охолоджені.
Підняти шасі.
Деколи світу доводиться глянути на себе
і відповісти, хто ми й що ми.
Я летів додому.
Краще б нас було більше.
Ми сумуватимемо! Бувайте!
Па-па! Бувайте!
- Так. - От і все.
Сто двадцять.
Сто тридцять.
Сто сорок.
Летимо.
Підняти шасі.
Тяга для набору.
ГАРРІ КРОСБІ
звільнився з ВПС 1945 року підполковником
і повернувся до Джин і їхнього сина Стіва.
Здобув докторський ступінь з літератури у Стенфорді 1953 року.
Кілька років викладав в Університету Айови,
а тоді вони з Джин переїхали з чотирма дітьми в Массачусетс.
Кросбі викладав у Бостоні й Гарварді
понад 30 років.
Гаррі й Джин очолювали батьківські комітети
у всіх школах, де вчилися їхні діти.
Мемуари Гаррі Кросбі про його досвід Другої світової війни
опублікували 1993 року. Гаррі помер 2010 в 91 рік.
АЛЕКСАНДР ДЖЕФФЕРСОН
продовжував служити у ВПС
до грудня 1947 року, коли перейшов у резерв ВПС.
Того ж року він вернувся в Детройт з дружиною Аделлою
і став учителем фізики.
Він викладав у державних школах Детройта понад 30 років.
Джефферсон звільнився з резерву ВПС
у званні підполковника.
Він був членом-засновником
Детройтського й національного підрозділів авіаторів Таскіґі.
Александр Джефферсон помер у червні 2022 року.
Йому було 100 років.
РІЧАРД МЕЙКОН
отримав звання капітана після звільнення з Мосберга.
Звільнився з ВПС у грудні 1945 року.
Мейкон заснував авіашколу, вернувшись у Бірмінгем, Алабама.
Здобувши магістра математики в Університеті Індіани,
він вернувся в Алабаму й викладав у коледжі Майлза.
У 1955 році Мейкон приєднався до друга Александра Джефферсона в Детройті
і почав викладати в державних школах.
Річард Мейкон й Александр Джефферсон
дружили аж до смерті Мейкона 2007 року у віці 86 років.
Мейкон похований на Арлінґтонському цвинтарі.
РОБЕРТ «РОУЗІ» РОЗЕНТАЛ
вчився літати на B-29 у Тихому океані,
коли японці капітулювали в серпні 1945.
Після війни
Роузі помагав обвинуваченню на трибуналі в Нюрнберзі.
Він допитував ключових осіб німецького військового командування,
зокрема фельдмаршала Германа Ґерінґа, голову люфтваффе.
По дорозі в Нюрнберґ
Роузі познайомився з Філліс Геллер.
Через два тижні вони одружились.
У них було троє дітей.
За службу Роберт Розентал отримав дві Срібні зірки,
два Хрести льотних заслуг, два Пурпурові серця,
британський Хрест льотних заслуг і Воєнний хрест від Франції.
Під час війни він здійснив 52 польоти –
найбільше серед усіх членів 100-ї бомбардувальної групи.
Роузі вмер 2007 року. Йому було 89.
ҐЕЙЛ «БАК» КЛЕВЕН
залишився у ВПС і служив у корейській та в'єтнамській війнах.
Вийшов на пенсію полковником.
Клевен здобув ступінь магістра в Гарварді й доктора в Джорджтауні.
Бак одружився з Марджорі Спенсер через місяць після повернення
у Сполучені Штати після війни. Джон Іґан був на весіллі дружбою.
Мардж несподівано померла 1953 року.
Вона була в шлюбі з Ґейлом вісім років.
Її фотографія була в нього в кишені через 53 роки,
коли він помер у 87 років.
ДЖОН «БАКІ» ІҐАН
лишився у ВПС і після війни.
Якось увечері після повернення в Манітовок
він зустрівся зі старою подругою Джозефін Піц,
яка була у формі Жіночої служби пілотів ВПС.
Вони взяли шлюб за кілька місяців.
Іґан літав на завдання в корейській війні.
Врешті він став
керівником оперативного центру ВПС у Тихому океані.
Він працював у Пентагоні аж до смерті від інфаркту 1961 року.
Йому було 45 років. Джозефін померла 2006 року.
Вони поховані разом в Арлінґтоні.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська