Досега в "Стоте"… - Имам вест за водача ви.
Идваме за него.
250 загинаха в селото.
Знам какво изпитваше към тях,
но ги остави да изгорят. - Не и всички.
Някои са без защитен костюм.
Значи са излекувани. - Терапията действа.
Ще ви скрием. Не всички сме съгласни с Кейдж.
Елате. В безопасност сте.
Как ще изчезнат в запечатан бункер? - Може, ако някой им помага.
Останете живи и готови за битка. Задава се война.
Ставай. Време е за тръгване.
Обещах, че ще се върна за теб. Излизай.
Хората ни наближават Маунт Уедър
Всичко е наред. Измъкваме те.
По-бавно. Току-що му източиха кръвта.
Чуй ме. Отвън има армия,
помогни ми да ги подготвим за битка. Ще се справиш ли?
Добре. Започни с него.
Всичко е наред. Можем да му вярваме.
Много е шумно.
Ако искате свобода, по-тихо!
Добре. Как да действаме?
Отвън, пред главния вход чака армия.
Отворят ли го, ще настане ад.
Сигнал за приятелите ми да дойдат тук и…
Скъпи мои сънародници, говори президентът ви.
Ще споделя някои новини с вас, които завинаги ще променят живота ви.
97 години Маунт Уедър бе наш дом.
Запази ни живи, но бяхме затворници.
Повечето от нас се примириха с това, как да оцелеем.
Направихме всичко това с едничка цел…
един ден хората ни да могат да излязат на повърхността.
Днес е този ден.
Това го слушат всички.
Преди приятелката ми Лорелай Цинг да бъде убита
от външни лица в планината, тя откри лек.
Техният костен мозък. - Ето. Ще се върна.
Къде отиваш? - Ще настрои хората един срещу друг.
Ще намерят хората ми. Трябва да ги доведа тук.
Ще ги пращам на групи. Подготви хората си,
но ме изчакайте да се върна, ясно?
Почакай!
Благодаря. - Освободи своите хора
и защити моите, като дойдат.
Благодарностите като излезем навън.
Това е била мечтата на хората ни, откакто са били пуснати бомбите,
но за да я достигнем сега, имам нужда от помощта ви.
44-мата престъпници, облъчили пето ниво,
убивайки 15 от нашите,
са пречка да го осъществим.
Въпреки че поправихме дома си,
не можем да върнем живота на тези,
на които брутално бе отнет
и колкото и трудно да е за вярване, сред нас има такива,
които помагат на тези, които ни причиниха това.
Обръщам се към вас сега.
Ако истински желаете кървавата терапия да спре завинаги,
то 44-мата убийци, които криете,
са ключът към всичко това.
Имате един час да ги предадете, без да има наказание.
След това ще ви считаме за врагове.
Моля ви
да действате правилно, в полза на нашите хора,
за да можем да заемем полагащото ни се място
на повърхността.
Почти стигнахме у дома.
Какво правят? - Готвят се за атака.
Твърде близо са за ракета, сър, а и без мъглата,
нищо не можем да направим оттук.
Всички наземни поделения са готови, очакват заповедта ви.
Още не. - Колкото по-дълго чакаме, сър…
Дошли са за битка, Емерсън.
Това не значи, че ще им я дадем.
Докато сме зад тези врати, не могат да ни пипнат.
А нарушителят? - Още е на свобода, сър.
Правим всичко възможно…
45-има! Вървете от врата на врата!
Открийте ги.
Да? - Моля, отстъпете встрани.
Защо? Какво не е наред?
Няма да е задълго.
Ако ни кажете какво търсите, може да ви помогнем.
Знаете какво. - Честно казано, не знаем.
Според съседите ви, сте носили допълнително храна вкъщи.
Не е вярно. - Вярно ли е, че сте отказвали терапия
12 пъти през последните 15 години,
а вие 30 пъти? Отричате ли?
Приемаме кръв, само когато е нужно. Не взимаме допълнително храна.
Значи няма място за притеснение.
Къде са? Задръжте ги!
Имате пет секунди!
1…
2… 3…
Моля ви. Недейте! - 4…
5! - Чакайте, чакайте!
Почакайте. Не стреляйте. Тук сме.
Само ги оставете на мира.
Толкова съжалявам. - Тук Тилинг. Открихме още двама.
Водим ги веднага.
СТОТЕ Сезон 2, епизод 2
Добре дошли от Небесен отряд.
Присъединете се.
Рейвън го праща. Хидразин.
Каза, че ще свърши работа. - Хубаво.
Майка ти искаше също да се присъедини. - Знам,
но ранените в Тондис имат повече нужда от нея.
Командири, днес е денят, в който ще върнем хората си.
Врагът смята, че е в безопасност зад вратите си, но не е.
Когато го осъзнае, ще отвърне на удара… Жестоко.
Трябва да сме готови.
Това е спасителна мисия.
Няма да ги унищожаваме.
В планината има хора,
които ни помогнаха,
деца, които нямат нищо общо с тази война.
Ще убиваме войниците им, водачите им, ако се наложи,
но сме там да освободим хората си.
Ясно ли е?
Да започваме.
Има четири отряда. Два от тях при язовира и в мината
вече отиват да заемат позиция.
Третият, вътре в планината,
освобождава земляните, както се разбрахме.
Ние сме четвърти и работата ни е
да отклоним вниманието на врага от тях, колкото се може по-дълго.
Затова трябва да заемем позиция тук,
пред главния вход с цялата ни армия.
Планинците вярват, че вратата не се отваря отвън,
затова не я и охраняват.
Само че се отваря, и благодарение на източници отвътре,
знаем как. Според Мая,
електромагнитното заключване има един недостатък.
Няма ли ток, то се изключва. Тук се намесва отборът на Рейвън.
Електричеството в планината идва от язовира Филпот.
Вече трябва да са стигнали до турбинната зала.
Иди да пазиш входа. - Сигурна ли си, че е сам?
Тяхна задача е да изключат мощността. Направят ли го,
ще взривим ключалката.
Но има уловка, поддържащ генератор.
Ако ключалката все още държи, когато резервната мощност се включи,
никога няма да успеем да влезем
и да изкараме хората си.
Колко време имаме до включването на генератора?
Една минута. Това е прозорецът. - Малък прозорец.
Защо не изключим генератора? Белами е вътре. Да го направи.
Останат ли без ток толкова дълго,
ще загинат всички, а както казах, целта ни не е такава.
Освен това, загубихме връзка с Белами. - Какво? Така ли? Кога?
След като изключи киселинната мъгла. - Белами е боец. Ще се оправи.
Както каза командирът,
отвори ли се вратата, ще започне стрелба,
ще хвърлят всичко възможно срещу нас,
а нали точно това искаме. Искаме да се обърнат към нас,
защото докато се бием пред главния вход,
отрядът на Индра ще измъкне затворниците отзад,
през тунелите на жътварите.
Освободят ли хората ни, ще има сигнал за отстъпление.
Ще се приберем преди от Маунт Уедър да разберат, че тях ги няма.
Това е. Това е планът.
Планината твърде дълго е хвърляла сянка върху гората.
Преследваха ни, контролираха ни,
превръщаха ни в чудовища.
Днес това приключва.
Благодарение на съюза ни с Небесните хора, планината ще падне.
Както каза Кларк, ще пощадим невинните.
А виновните…
Кръв за кръв.
Кръв за кръв! Кръв за кръв!
Махни се от пътя, Винсънт.
Това е дъщеря ми. - Тате, недей!
Замълчи! Помагала е на външните.
Махай се веднага от пътя ми!
Няма да го позволя, Пол. - Чуй ме внимателно.
Имаме заповеди. Тя знае къде се крият.
Отдръпни се! Няма да повтарям.
Ако я искаш, трябва да минеш през мен. - Моля те, тате. Ще те убият.
Не ме карай да го правя, Винсънт. - Съжалявам, Пол.
Добре се справи.
Благодаря. - Добре ли си, Милър?
По-добре съм от него. - Отивате в помещението за реколта.
По-безопасно е. - Там ли?
Довери ми се. - Другите там ли са?
Още не. - А Монти?
С останалите на ниво 3. Преместихме го след проверката.
После иди там. - Добре. Върви. Винсънт ще те заведе.
Идвам с теб. - Джаспър.
Обещах да ги закрилям.
Ще направя точно това. - Да вървим.
Мая!
Ще се оправя.
Майка ти би се гордяла с теб.
До скоро.
Пази се.
И ти.
Да вървим.
Хайде, хайде.
Според картата на Линкълн, наблизо сме.
Това е лабиринт. Линкълн трябваше да е тук и да ни сочи пътя.
Не беше готов. Сам го знаеше.
Нека се бие редом до командира.
Това, че му прости, е важно за него. - Заслужил го е.
Познавам Линкълн от дете.
Винаги се е съмнявал в делата ни,
но ако пак се изправи срещу клана си, смелостта му няма да го спаси.
Спрете стрелбата! - Жътварите не са ни врагове!
Няма да ги убиваме, освен ако…
Сега!
Упоете ги. По шията!
Завържете им ръцете и краката. - Добра работа.
Ще са мирни известно време.
Ще се върнем за тях.
Познаваш ли го?
Ще се оправи, Аби ще му помогне.
Да вървим. Трябва да открием вратата.
Трябва да свърши работа. Давай бомбите.
Внимателно.
Стрелците, наблюдавайте дърветата.
Хей, ще се справиш.
А ако сме закъснели? - А ако не сме?
Бъди смел заради сина си.
Планината взе твърде много и от двама ни, нали?
Три готови, остават още две.
Приключа ли, поставяш детонатора. - Познавам плана, Рейвън. Моят план.
Хубаво. За Бога, вече ми разкажи вица за язовира.
Схвана ли? Вицът за язовира?
Схванах. Вицовете ти са ужасни.
Не са. - Напротив.
Концентрирай се, нямаме толкова време.
Май те харесвах повече, преди да правим секс.
Да ти се връща.
Нямаше да си тръгват, ако сама не ги отблъсваше, нали?
Как ти се отразява това?
Започвам с номер пет.
402, отговорете. Край.
Откъде дойде това?
Чия е?
402, отговорете. Край.
Внимавай, Рик!
402 тук. Има нарушители при язовира!
Повторете, 402. Нарушители ли казахте?
402, там ли сте? Подкреплението е на път.
Знаят, че сме тук. Пращат подкрепление. Да побързаме.
Добре дошъл на Земята.
Дай последната бомба.
А ако взривим само четири от пет?
Ще има захранване, вратата остава заключена,
всички, за които ни е грижа, загиват.
Накарах ги да ти приготвят любимото.
Хайде, татко.
Казаха ми, че от два дни не си ял.
Зле ли е положението?
И двамата знаем, че не си тук да ми носиш вечерята.
Положението е лошо.
Опитват се да ни спрат тока.
Изпратих отряд към язовира,
но пред вратата има цяла армия,
пробиват я.
Сигурно знаят, че защитата може да се пробие.
Подцених командира им.
Това ли искаше да ми кажеш? - Не беше командирът, а Кларк.
Татко… - Убиваш ни.
За седмица в офиса успя да насъскаш съсед срещу съседа,
накара външните да ни намразят още повече,
отслаби външната ни защита,
а сега врата, непробиваема от 97 години,
е на път да бъде пробита и армия от диваци
ще залее залите, убивайки всеки от нас.
Кажи ми как да ги спра.
Моля те.
Помогни ми.
Хората ти имат нужда от помощта ти.
Ще разрушат всичко.
Ти вече успя.
Почакай.
Вик, спри се. - Не правя нищо.
Точно така. - Не аз направих недостатъчно бомби.
5 турбини, 5 бомби. Ако не бе изпуснал последната…
Всеки опитен инженер планира и отказ. Две са едно, едно е нищо. Нарича се…
Авария. Това е то. Авария.
Това е! - Какво? Какво правиш?
Взривим ли 4-те турбини, петата няма да издържи.
При включени предпазители, работи. - И пазят от взрив.
Да. Трябва да изключим турбината, Вик. - Тотален срив? Това ли ти е планът?
Както го казваш, не звучи добре.
Поставям детонаторите.
Отнема много време.
Отнема толкова, колкото трябва.
Какво ще правиш като приключи всичко?
Нямам представа.
А какво искаш?
Нищо.
Да си върнем хората. Днес не мисля за миналото.
Трябва да дойдеш с мен в столицата.
Там ще променят мисленето си за нас.
Вече са го променили.
Откъм язовира е. Знаят, че ще спрем захранването.
Знаят, че отваряме вратата.
Рейвън ще се справи. Една от нас е.
Изгаснат ли светлините, натискаш този бутон. Ние довършваме.
Днес, Вик! - Действам възможно най-бързо…
Мога и по-бързо.
Успя ли? - Рейвън, натисни проклетия бутон!
Стана! - Много сме близо, Вик!
Стойте! Горе ръцете! Не мърдайте! Да ви виждам ръцете!
Продължавай.
Спрете веднага!
Още сме близо. - Не и колкото са те.
Залегни!
Добре, Емерсън. Те спряха захранването.
Настрой брояча. 1 минута. - Разбрано. Не се тревожете, сър.
Не ги допускайте до вратата.
Тя успя. - Минутата започва да тече.
За тези, които загубихме…
И тези, които скоро ще намерим.
Какво има? Защо не работи?
Заглушават ни. Трябва да се доближа.
Кларк!
45 секунди!
Обградете стрелците! Вървете!
Стигна ли там, ще го задействам ръчно. - Не! Там не можеш да влезеш.
Заради Нат, ще пробвам.
Стена от щитове! Веднага!
30 секунди!
Ще намерим друг вход. - Няма друг вход.
Знаеш го. - Не ни е нужен.
10 секунди.
5 секунди. 4, 3,
2, 1.
Получи се!
Да стигнем до онзи хребет и да приберем стрелците.
Не! Ти оставаш с Кларк.
Когато стрелбата спре, оставяш вратата отворена.
Да вървим!
Нямаме много време. Последните 12 са на това ниво.
Включително Монти. Накъде? - Натам.
Внимание. 1-во правило при карантина.
Всички цивилни да се явят на ниво 5.
Запечатване на вратите след 30 минути.
Чуй ме. Всичко ще е наред. Разбра ли? Ще бъдеш добре.
Няма да позволим да ти се случи нещо. - Джаспър, след 30 минути
резервното захранване ще бъде пренасочено.
Само ниво пет остава годно за живот. Навсякъде ще има радиация.
Не мога да стигна ниво пет, без да ме гръмнат в главата.
Да продължаваме.
Ще ти намерим защитен костюм и достатъчно кислород,
докато пуснат тока. - А после? Дали Кейдж Уолъс
остави да живея тук след случилото се?
Тогава да го убием. Всички граждани да се явят на ниво 5.
Запечатване на вратите след…
Монти. - Движение! Чухте го. Да вървим.
Полека. Бъдете готови за всичко.
Това е г-жа Раян.
Криеше последните 12.
Къде са ги отвели? - Сигурно са на ниво 5.
Не! - Махни се от пътя ми.
Всички са на ниво 5,
всеки войник.
Кажи му. - Джаспър е прав.
След запечатването, няма да успеем да ги измъкнем.
Сега или никога.
Добре, но дори да ги измъкнем…
Монти.
Какво е това? Какво не е наред?
Знаят за земляните.
Затова се криех. Не можах да спася другите.
Оставих ги да убият г-жа Раян.
Какво знаят за земляните? - Чух по радиото на войник.
Отиват към камерата за реколта. - Ако я превземат, губим всичко.
Внимание. Протокол едно…
Хайде!
Открихме го. - Ти го откри.
Оказва се, че Линкълн не ни трябва. - Благодаря.
Добре се справи, Октавия…
от дървесните хора.
Какво означава това? - Какво мислиш, че означава?
Мисля, че искам да го чуя от теб. - Сега си една от нас.
Линкълн.
Лекса е успяла.
Виж, Кларк.
Увери се, че е добре. - Сержант Милър!
Ще ни очакват вътре на вратата. - Добре.
След мен!
В две редици!
Пригответе се да дърпате!
Насочете огъня си към вратата.
Дърпайте!
И пак! Дърпайте!
Атака! - Стойте!
Какво е това? - Хей, вижте! Те излизат.
Предават ли се? - Не съвсем.
Какво си направила?
Каквото ти щеше да направиш.
Спасявам хората си.
А къде са моите хора?
Съжалявам, Кларк.
Те не бяха част от сделката.
Правилен избор, командире.
Какво става?
Командирът ви е сключил сделка.
А затворниците от Кивота?
Всички ще бъдат убити…
Не ти пука за това, нали? - Пука ми, Кларк,
но избора направих с главата си, а не със сърцето си.
Длъжна съм първо да защитя хората си.
Не го прави. - Съжалявам, Кларк.
Командире, не така. Нека се бием. - Не. Имаме сделка.
Сигнал за отстъпление.
Ти също. Всичките ни хора се оттеглят.
Такива са условията. - Ще ги изколят. Нека им помогна!
Отведете го!
Пак ще се срещнем.
Отстъпваме. - Не може да е истина.
Трябва да вървим. Веднага!
Индра, чакай! Те още са вътре. - А командирът ни е там вън,
атакуван, доколкото знаем.
Не й вярвам, не и след Тондис.
И ти не трябва да й вярваш. - Дадох ти заповед.
Моля те. Планът беше такъв.
Ако нямаме звукови генератори,
появят ли се жътварите, ще ги убият… - Промяна в плановете.
Да вървим, Октавия.
Не отивам никъде без брат си.
Вече не си мой заместник.
Октавия, моля те. Ела си вкъщи с нас.
Нямам дом.
Това ще ти трябва.
Хайде.
Не!
Рейвън?
Рейвън.
Ох, ръката ми!
Шината ми би трябвало да издържи.
Хайде, да се махаме оттук.
Кайл… - Не. Няма начин.
Дори не го споменавай. Не отивам никъде без теб.
Което исках да кажа е…
Моля те, не ме оставяй.
Няма начин.
Ето ви и вас.
Тук отряд 5. Кажете на президента, че турбините са извън строя.
Татко?
Ти беше прав.
Тя прие сделката.
Ти стана герой за хората си.
Спечелихме.
Не, не сме. Все още не.
Мирът с диваците не е достатъчен,
за да стане земята безопасна за нас.
Знам.
Кивотът. - Никога няма да престанат.
Никой родител не би го направил. - Прав си. Преди 20 минути
засякохме малка група на радара.
Отряд вече е на път.
Изглежда ще имаме още костен мозък.
Оставаме на ниво 5, докато поправят турбините.
Слез долу, когато си готов.
Да вървим, Кларк. Ще се върнем с подкрепления.
Кларк. Кларк, хайде.
Всичко свърши. Съжалявам.
Това не е краят.
Превод и субтитри: liolly1954 и goranovab