1845 LÄMNADE TVÅ SKEPP FRÅN KUNGLIGA FLOTTAN ENGLAND
I ETT FÖRSÖK ATT ÄNTLIGEN HITTA EN NAVIGERBAR PASSAGE GENOM ARKTIS.
DE VAR SIN TIDS MEST TEKNOLOGISKT AVANCERADE SKEPP.
DE SÅGS FÖR SISTA GÅNGEN AV EUROPEISKA VALFÅNGARE I BAFFINBUKTEN
I VÄNTAN PÅ GODA FÖRHÅLLANDEN FÖR ATT TA SIG IN I ARKTIS LABYRINT.
DÄREFTER FÖRSVANN BÅDA SKEPPEN.
De såg många män till fots. Utsvultna, allihopa.
Träffade han dem?
"Vi såg en kommendör där. Den vi kallar 'Aglooka'."
Fråga honom...
...om någon av dessa män är den han kallar "Aglooka".
"Han talade på vårt språk. Han var döende."
"Han pekade söderut, sa att de skulle över land, hem."
"Men de kunde knappt gå."
- "Och med Tuunbaq bakom dem." - "Tuunbaq"?
"Kommande bakom dem. Ständigt kommande."
Någon förföljde dem? En eskimå?
"Från shamanerna."
"Tingesten som äter, på två ben och fyra."
"Tingesten bestående av muskler... och trolldom."
Jag förstår inte. Beskriver han en man?
Jag beklagar, sir James. Jag vet inte vad i helsike han beskriver.
Vad sa Francis?
Aglooka?
"Er vän tog min hand.
Han sa 'hälsa dem som kommer efter oss att inte stanna'."
"Skeppen är borta. Det går inte att komma fram. Ingen passage."
"Hälsa dem att vi är borta."
"Döda...
...och borta."
FYRA ÅR TIDIGARE
Billy, ta med dig den här
och ge dig inte förrän han kan göra en skotstek med slutna ögon.
- Se så. - Kommendör.
Kommendör, sir.
De dagliga observationerna börjar bli en bisarr åsyn, sir.
Magnetiska nordpolen förflyttar sig kilometervis varje dag.
- Vi är inuti dess cirkel nu. - Stora rubriker för karlarna.
Terror signalerar, sir John.
Kommendör Crozier begär en israpport. Ska jag skicka mr Reid?
Nej, hälsa att James och jag gör honom sällskap till middagen.
Mr Terry!
Öppna flagglådan!
Det sägs att de ännu inte har slut på nöttunga på Terror.
Hälsa mr Diggle
att sir John och kommendörkapten Fitzjames kommer ombord för middag.
Han får välja fritt ur mitt förråd. Det tycker han nog om.
- Såg ni dem? - Jag såg dem.
Av alla vedermödor för Expeditions- tjänsten är det här nog den svåraste.
Tre rätter, så är det över fort.
Inte med Fitzjames där. Då måste vi höra hans saga
om den massiva ön av fågelskit utanför Namibias kust.
Eller när han sköts av kineserna.
Jag är benägen att stoppa maten i öronen.
- En gång till. - Släpp nu.
Dra i repet.
Så ja.
Välkommen ombord, sir John.
Kommendör Fitzjames.
Är vi så nära polen ser vi nog King Williams Land snart.
- Vilken expert du är. - Mr Farr visade mig kartan.
Efter King Williams Land
når vi amerikanska kusten, och sen är allt kartlagt.
Duktig pojke.
Den gnydde hela natten. Den är sjuk, eller har fått korn.
Är vinden rätt känner den björn på över en kilometer.
Vilken grad har hunden? Har ni funderat på det?
Han är oftast på däck, så jag skulle säga vaktpost.
Jag vet inte. Han är nog menig, eller matros.
Han är ju på halvdäck också, så han är nog minst högbåtsman.
Och vissa nätter är han i officerarnas land.
Högbåtsmän får inte sova akterut.
Kan den då vara mässofficer?
Vad kan det bli? Styrman? Kapten?
Pratar vi fortfarande om hunden?
Men det är av vikt, inte sant?
Hund före människa. Vem tjänar vem?
Det är en skeppshund. Vi får stå ut.
Jag har inte gjort klart allt för kvällen.
Men önskar ni något speciellt, sir?
Öppet vatten ända till Stilla havet så vi kan åka hem.
Vi är nära, sir.
Var försiktig med det ordet. "Nära."
Det här är Expeditionstjänsten.
"Nära" betyder ingenting.
Det är värre än ingenting.
Det är värre än allt annat i världen.
Brigaderna som var på land
fick ta emot allehanda beskjutning, så jag tog fram Congreveraketerna.
Ironiskt, med tanke på att kineserna var pionjärerna bakom dem.
Vi sköt ner skarpskyttarna från stadsmuren och satte igång.
Där på stegen tänkte jag på Caesar när han korsade floden Rubicon.
Vi kom upp och jag såg hela Zhenjiang stad
ligga framför oss, dallrande i morgonhettan.
Soldaterna i gränderna under oss började skjuta med sina luntlåsvapen,
sådana musköter för vilka man alltid bär med sig ett tänt vaxljus.
Men i så torra förhållanden, när vi sköt en av dem,
föll de ner på vaxljusen och fattade eld som torrt fnöske.
Snart var hela staden fläckig
av dessa ensamma kolonner av mänsklig rök
och hela vyn luktade av rostad anka.
Sen skyndade vi oss ut på gatorna för att assistera 49:e,
som vi hörde var angripna.
Vi stötte på en grupp kineser bakom en gatubarrikad.
Jag hade precis laddat en raket och siktade, när jag blev träffad.
En ensam muskötkula, stor som ett körsbär.
Den gick rakt genom armen, fortsatte,
och gjorde ett tredje sår i mitt bröst.
Det dödade lord Nelson vid Trafalgar.
Hade inte min arm bromsat upp den
kunde även jag ha dött.
De fick mig ombord på Cornwallis,
där vår egen dr Stanley grävde fram kulan.
Det slaget förändrade kriget. Fem veckor senare var det fred.
Då var jag uppe, med mitella, leende för det officiella porträttet.
Berätta om Fågelskitön, James.
Den berättelsen tar priset.
Mr Reid och jag pratade om isen idag.
Enligt honom passerar vi block
som inte kommer från sommarens islossning.
- Gammal is? - Han är inte orolig.
Han tror att vi är nära en kanal
som för med sig bitar från norr.
Men det innebär att vår sommarresa har närmat sig sitt slut.
Det är ännu inte kungjort, och jag tänkte att sir James Ross
kunde få den äran.
Instämmer.
Samtycker du, Francis?
Han blir nog nöjd.
Det beror på den magnetiska energin.
När sir John kom så långt som han gjorde -23
växte hans hår fem centimeter på en vecka.
Är det därför du är här, Strong? För att få fem centimeter?
Hur är det?
Young?
David?
David? David!
Vänd honom! Han kan inte andas!
Få hit en läkare!
- Rappa på! - Rulla honom!
Jag vill inte vara den förste som säger det, sir John,
men alla tänker det.
Ingen av de tre som dog vid Beechey visade några tecken.
Och även om det vore så, kommer vi att vara på Stilla havet
innan den kan ta på sig dödgrävarens skrud.
Er självsäkerhet är betryggande.
Är inte ni självsäker? Trots framstegen?
Jag vet inte varför. Vi har nästan funnit passagen på ett år.
Vi ror inga långskepp, trots allt.
Här får teknologin ändå böja sig för turen, James.
Sir.
Vi har gett pojken Doverpulver och lindrat spasmerna.
Han vilar nu, så gott han kan. Men han har mörkt blod i avföringen.
Han blöder från ovanför tarmen.
- Tack för den bilden. - Skörbjugg?
Det kan varken bekräftas eller avfärdas.
Men om jag ska gissa något nu är patienten lungsjuk.
Lungorna måste inte angripas först.
- Dr Stanley borde undersöka honom. - Jag skickar efter honom.
- Behövs inte. Vi tar honom med oss. - Young?
- I det här skicket? - Svep in honom och förbered vår båt.
Jag avråder från att flytta honom.
Jag vet inte hur mycket han har kvar.
Lite kall luft gör honom gott. Han bäddas in igen om en halvtimme.
Stadigt. Lugnt och fint.
Francis, hälsa din kock "ja" till kalvhuvudet,
och "nej" till kaprisen. Inför framtida besök.
God natt, Francis.
Försök att sluta grubbla.
Allt är gott.
Klart. Hala iväg.
Inget är värre än en man som har förlorat glädjen.
Han har blivit olidlig. Det vore en fröjd att sparka honom.
Vi borde vara bättre vänner mot honom, James.
Varför är han ens här?
Han föraktar ära, till och med äran i en god pudding,
och han ser ner på oss.
En blick från honom och jag måste övertyga mig själv att jag är äkta.
Jag tolererar inte att du talar missaktande om honom, James.
Han är min andreman.
I mitt frånfälle är du hans andreman.
Du borde vårda honom.
Ibland tror jag att ni älskar era män mer än Gud älskar dem.
För allas skull, måtte du ha fel.
Redo, alla!
Redo att släppa bogen...
Man överbord! Styrbord!
Alle man på däck!
Spana efter mannen i vattnet!
Vem markerar honom?
Där! Ur vägen.
Ta linan!
Ge plats!
- Collins, nej! - Låt mig försöka!
Ta inte risken för den sjömannen!
- Billy Orren heter han! - Han är borta!
Jag förstår inte varför du valde att inte säga till
när du började få känningar. Gapa.
Jag har alltid haft huvudvärk. Jag tänkte inte så mycket på det.
Vi har druckit citronsaften varje kväll.
Besättning har fått order att säga till vid sjukdom.
Jag trodde att dina tre döda kamrater på Beechey
motiverade dig tillräckligt.
Citronsaften är ingen mirakelmedicin.
Jag ville inte svika sir John.
Han kan hylla din lojalitet när han begraver dig.
Vi kan varken rotera propellern eller dra in den.
Mr Reid tror att vi träffade på undervattensis.
- Är den blockerad? - Ja.
Mr Gregory tror att det är fastkilat i propellern.
Men vi vet inte förrän det är ljust.
Men om vi bara får loss den kan vi fortsätta, tror han.
Bra.
Då var väl det allt, Graham, eftersom vi inte verkar sjunka.
Väck mig om det skulle ändras.
LOGGBOK FÖR H.M.S. TERROR
ANTECKNINGAR EREBUS SKADAD, EN MAN FÖRLORAD.
Algonkiner, massakrerade av mohawker.
Blev du upprörd?
Av vad, Francis? Av vildarna, eller att de blev katoliker?
Jag har en fråga till dig senare.
Inga frågor behövs, Francis.
Men du måste lyssna.
Sir James Ross vid Sydpolen.
Ska man tro den skildringen har du gått ner minst fem kilo
sen vi kom tillbaka.
Och träffat en tandläkare.
Mina damer och herrar, uppe i logen har vi ikväll, till vår stora ära,
verklighetens sir James Ross!
Res dig, gamling.
Bravo, herrarna. Bravo.
Du borde resa dig.
Jag vill inte att ni gör med mig som ni gjorde med Tom Hartnells bror.
Det var för besättningens bästa.
För att veta om det var skörbjugg.
Jag vill begravas som jag är.
Skär inte upp mig. Lova det.
Om sir John beordrar det måste vi göra det.
Du kanske är ett varningens tecken.
Håll... Håll ut, David.
Om sir John beordrar det...
Då gör jag det.
Vet du... att ibland...
...när man ligger för döden...
...har jag hört talas om en strålglans...
...som en miljon gryningar på en och samma gång...
...och nära och kära som står och tar emot.
Vi växte upp på barnhem. Jag kände aldrig min far.
Eller mamma.
I så fall...
I så fall är det änglarna...
...med de finaste sånger du har hört.
Kommer jag att flyga? Upp till Gud?
Ja.
Du blir den förste att se passagen, och då...
...kan du försöka ropa till oss var den är.
Jag ville vara med... när vi fann den.
Var inte rädd, David. Jag har varit med när själar har gett sig av.
Ett lugn infinner sig.
De... De är av glas.
Men ringen är pläterad.
Den är inte mycket värd, men min syster borde ha den.
Den är inte vacker, men...
...jag får inte av den.
Jag kan be kocken om lite fett. Jag har förresten olja.
När du är säker på att jag är död...
...hitta ett sätt.
Och säg inte till sir John att jag var rädd.
Det har du mitt ord på.
Det finns inget att vara rädd för.
Han har hållit på så sen vinden mojnade.
Något har eggat upp honom.
Ta av er mössorna.
Hör ni inte?
Ge mig din kikare.
Tappa den inte. Den är kapten Irvings.
Knip igen.
Nej.
Nej!
- Nej! - David.
- Nej! Nej! - David.
Väck mr Blanky.
Nu på en gång.
Nej. Nej!
Nej!
Spring! Spring!
- Han vill att vi springer! - David, ta det lugnt.
- Nej! - David.
Kom in.
Ursäkta att jag stör.
- David Young har gått bort. - Det var ingen överraskning.
Täck honom och vila, mr Goodsir.
Vi kan göra obduktionen imorgon när mannarna går upp.
Är det nödvändigt?
Sir John är på sin vakt mot skörbjugg.
- Han kommer att vilja det. - Det...
...hände något på slutet.
Han såg något som jag inte kunde se.
Han verkade se något i rummet.
Behöver jag verkligen förklara vad en hallucination är?
Han hade ingen feber, var klar i blicken.
God natt, mr Goodsir.
Titta på snön på de små isbergen.
De är inte från sommarens lossning. De kommer norrifrån.
- Det är packis. - Det finns isrännor, men...
- Hur kallt var det igår natt? - Det sjönk. Sex grader.
Är Erebus uppmärksamma?
Inga flaggor än, men de är nog vakna och upptagna med sin propeller.
Om sir John inte har kallat till officersmöte vid tio gör jag det.
Du kommer att överleva oss alla.
Dit du ska har ingen varit, inte ens de infödda.
Om det är is bakom propellern och du kan få loss den,
då har du tagit ringen två gånger på en morgon.
Just det.
Observera mina signaler. Ett ryck: Ge efter med en halv famn.
Två: Slangen är intrasslad, troligen i relingen. Tre: Dra upp mig.
Tar jag in vatten blir det svårare att lyfta mig,
men också mer brådskande, så stå beredda.
- Var är skeppsläkaren? - Strax här under, mr Collins.
Du är en djupens pilgrim.
Kom ihåg att Gud finns överallt.
Stadigt!
Dra upp mig!
Håll stadigt!
Jag skulle inte kalla det cirros.
Och gallan...
Jag ser ingen skörbjugg.
- Jag ser inget alls. - Öppna buken.
Propellern är böjd.
Ett av bladen.
Jag fick loss lite is bakom.
- Jag tror att den ska snurra nu, sir. - Något mer att rapportera?
- Nej, sir. - Strålande jobb, mr Collins!
Graham, meddela maskinisterna och signalera Terror.
Be kommendör Crozier ta med sina kaptener.
Vi måste konferera om isen som finns framför oss nu.
Jag avundas er, mr Collins.
Jag har länge velat ner under ytan.
Hur var det?
Som en dröm, sir.
Nyheter om Erebus.
Hon kan ta sig fram med ångkraft,
men flaggskeppets effekt är försämrad.
Hur mycket försämrad?
Hon kan gå i två knop, kanske tre, som mest.
Halv effekt, i princip.
Vi vet också att isen framför oss är dramatiskt värre,
både i tjocklek och ymnighet,
men att vi måste vara nära King Williams Land.
Sen är det inte mer än 30 mil kvar till de västra sjökorten,
och då kan vi lägga den sista pusselbiten.
Instämmer.
Vår situation är allvarligare än ni kanske förstår.
- Vilken dramatisk ton. - För all del. Varsågod, Francis.
Vi har inte vilken is som helst framför oss. Det är packis.
Och ni föreslår att vi ska genom den, i september.
Även om det finns rännor kan det ta oss veckor att hacka oss fram.
- Vi kanske inte har den tiden. - Tja, veckor som mest.
Har du sett vädersolarna, Graham? Hur många är det nu?
- Tre. - Det är redan kallare än ifjol.
- Jag har varit till Arktis, Francis. - Till fots.
Du svalt nästan ihjäl. Och alla återvände inte.
- Jag menar inget respektlöst. - För Guds skull, Francis.
En kommendör ska vara uppriktig. Vad föreslår du istället?
- Att vänta ut vintern här? - Nej.
Vi vet inte den exakta formen på King Williams Land.
Vi vet att Cornwallis Land kan vara King Williams land
och då kan vi segla runt östkusten.
Ja, en omväg. Då kan vi vara kvar till nästa år.
För att Erebus är handikappat.
Samlar vi allt kol på det mindre skadade skeppet
har vi råd att ge allt och ta oss öster om King Williams Land,
kanske runt, före vintern.
Det är vår bästa och kanske enda chans.
Ja, vi bör ta chansen.
Överge Erebus? Menar ni det?
Är det en återvändsgränd kan vi övervintra i säkerhet
utanför packisen, i en skyddad hamn.
Vi återvänder i våra spår till våren.
Givetvis trötta på varandra, men vid liv.
Det var en intressant spekulation.
Men givetvis kommer vi inte att överge Erebus, eller Terror...
...om hon skulle drabbas av missöde.
- Vi är nästan framme, mina herrar. - Hör på mig, John.
Det spelar ingen roll om vi är 30 eller 300 mil från trygga vatten.
Om rännorna fryser när vi är där
vet vi inte åt vilket håll strömmen för packisen,
där vi kommer att ingå.
Vi kan tvingas på grund på King Williams väderutsatta sida
och krossas i atomer, om vi ens står upprätt.
Som en betrodd vän en gång sa...
"Den här platsen vill döda oss."
Vem var den vännen? Skriver han melodramer?
Sir John, jag själv, mr Blanky och mr Reid.
Bara vi fyra är Arktisveteraner.
Här finns inga melodramer.
Bara levande män...
...eller döda män.
Gott att se lite färg på dina kinder igen,
men vi är två veckor från att hitta Graalen.
Och det är min övertygelse att Gud och vintern
kommer att hitta oss i trygga vatten vid årsslutet.
Hawaiiöarna, eller ännu längre.
Har du fel är vi på väg att agera med hybris...
...och kanske inte överleva.
Du vet hur människor är när de är desperata.
Det vet vi, båda två.
Jag fortsätter kommendera från Erebus
men på grund av hennes skador får Terror ta täten.
Hon är inte en bättre isbrytare, men är det starkare skeppet nu.
Begrav pojken - Young - så beger vi oss västerut,
runt King Williams Land som planerat.
- Begrav? - Ja, av barmhärtighet.
Det var en lång natt.
För länge sen i Westminster
Bodde råttfångarens dotter
Vi kunde ha tippat honom överbord och nöjt oss med det.
Sir John är en troende man.
- Och opraktisk. - Passa dig.
Räknas det som förräderi, sergeant?
Skulle ha varit mer spikar i locket.
Dra upp repen och fyll hålet, mr Hickey.
Mr Hornby säger att ni har mest innestående sysslor. Sa inte varför.
Gnällande, säkert.
Ska vi bara låta det vara?
Ja, om du inte vill klättra ner och laga det.
Sätt igång, mr Hickey.
Mr Hickey.
Det är oviktigt.
Sergeant Tozer sa att det var oviktigt.
Inte för pojkens pappa.
Hjälp mig upp.
Jesus sa till Tomas:
"Eftersom du har sett mig, har du trott.
Men saliga är de som inte ännu har sett
men ändå tror."
Och precis som David Young står vid porten...
...gör också vi det.
Och nu är stunden kommen att bryta sig genom den
mot vår ära, och vårt öde.
Jag har satt kurs syd-sydväst.
Vi kommer att se Nordamerikas fastland inom fjorton dagar.
Vi måste nu inleda vår sista och bästa strävan att nå dit,
när vi blir vår tids största argonauter.
Vi ska göra oss förtjänta av våra näras jubel
och omfamningar vid vår hemkomst.
- Framåt, män! - Hurra!
Då så, gossar...
Bemanna brassarna!
Släpp seglen!
- Hårt styrbord! - Hårt styrbord ska bli, sir.
- Hårt styrbord. - Sätt igång, mannar.
Ta er an den med kraft.
Stadigt. Var beredda.
Vi måste ha fler som hackar!
Varför är det bara en som hackar?
SEX DAGAR SENARE
Då så, karlar! Ur vägen!
Alla faller tillbaka!
Vår Herre och Fader hjälper oss fram.
Vad än morgonen för med sig.
Upp med isankarna. Vi är en del av den nu.
Fixera vår position noga, mr Reid.
Jag vill veta exakt var vi är i förhållande till King Williams Land.
När männen har ätit får de hissa upp seglen.
Mr Gregory kan förbereda motorn för vintern.
Er uppsyn borde vara enbart munter, mina herrar.
Förstår ni? Det blir knapert, men vi visste förutsättningarna.
Ett äventyr för drottning och fosterland.
Ert livs äventyr.
Det är det ni säger till mannarna.