I 1845 FORLOT TO KONGELIGE MARINESKIP ENGLAND
I ET FORSØK PÅ Å OPPDAGE EN FARBAR PASSASJE I ARKTIS.
SKIPENE VAR DE MEST TEKNOLOGISK AVANSERTE I SIN TID.
DE BLE SIST SETT AV EUROPEISKE HVALFANGERE I BAFFINBUKTA
I PÅVENTE AV BEDRE FORHOLD I DEN ARKTISKE LABYRINTEN.
BEGGE SKIP FORSVANT.
De så mange menn til fots. Alle var sultne.
Traff han dem?
"Vi så en kaptein der. Den ene het 'Aglooka.'"
Spør ham...
...om en av disse mennene er den han kaller "Aglooka."
"Han snakket vårt språk. Han var døende."
"Han pekte mot sør, sa de skulle til land, hjem."
"Men de kunne knapt gå."
- "Og med en Tuunbaq bak dem." - "Tuunbaq"?
"Bak dem, etter dem. Alltid etter dem."
Noen forfulgte dem? En eskimo?
"Fra shamanene."
"Det som spiser, på to og fire bein."
"Tingen laget av muskler... og trolldom."
Jeg forstår ikke. Beskriver han en mann?
Beklager, Sir James. Jeg vet ikke hva det er han beskriver.
Hva sa Francis?
Aglooka?
"Din venn tok hendene mine.
Han sa: 'Si til de som kommer etter oss at de ikke kan bli her.'"
"Skipene er borte. Det er ingen vei igjennom. Ingen passasje."
"Si til dem at vi er borte."
"Døde...
...og forsvunnet."
FIRE ÅR TIDLIGERE
Billy, ta med deg han opp
og ikke slipp ham ned før han kan knyte flaggstikk i blinde.
- Kom igjen. - Kaptein.
Kaptein, sir.
Daglige observasjoner har blitt absurd lektyre, sir.
Den magnetiske nordpol vandrer flere mil hver dag.
Vi er innenfor sirkelen nå.
Det blir tøft for mannskapet.
Terror signaliserer, Sir John.
Kaptein Crozier ber om en israpport. Skal jeg sende Mr. Reid?
Nei. Si til Francis at James og jeg spiser middag med ham.
Mr. Terry!
Åpne flaggboksen!
Ryktene sier at de enda ikke er tomme for oksetunge på Terror.
Fortell Mr. Diggle
at Sir John og Commander Fitzjames kommer ombord for å spise i kveld.
Han kan velge det han måtte ønske fra lagerboden. Det vil han nok like.
- Så du dem? - Jeg så dem.
Etter all motgang her på skipet, blir nok dette det verste.
Hold deg til tre retter, det er over før du vet ord av det.
Ikke med Fitzjames der borte. Vi må høre på hele sagaen
om hvordan han tok over øya med fuglemøkk utenfor kysten av Namibia.
Eller den gangen han ble skutt av kineserne.
Jeg vil helst putte maten i ørene mine.
- En gang til. - Slipp nå.
Trekk i tauet.
Sånn, ja.
Velkommen ombord, Sir John.
Kaptein Fitzjames.
Hvis vi er så nærme Nordpolen, ser vi vel snart King William Land.
- Se hvem som er ekspert. - Mr. Farr viste meg på kartet.
Forbi King William Land
kommer vi til den amerikanske kysten, og alt er kartlagt derfra.
Hei, bisk.
Den sutret hele natten. Må være syk, eller fått lukten av noe.
Med riktig vindretning kan han lukte bjørn på en mils avstand.
Hvilken rang har den bikkja? Har dere noen gang lurt på det?
Han er ofte på dekk på kveldstid, så man kan vel kalle det nattevakt.
Jeg vet ikke. Da blir han vel en matros, eller en kadett?
Han patruljerer akterdekket, så da er han i det minste underoffiser.
Noen ganger er han på skansen.
Underoffiserer sover ikke akterut.
Da er han kanskje messeoffiser?
Hva blir det, da? Styrmann? Løytnant?
Snakker vi fortsatt om hunden?
Det er jo av betydning, er det ikke?
Sette en hund over en mann. Hvem tjener hvem?
Det er en skipshund. Vi står ut med den.
Jeg har ikke avklart brennevinet til i kveld.
Men har du noen spesielle ønsker, sir?
Mer åpent hav over Stillehavet, så vi kan reise hjem.
Vi nærmer oss, sir.
Vær forsiktig med hvordan du bruker ordet, "nærme."
Dette er et oppdagelsesskip.
"Nærme" er ingenting.
Det er verre enn ingenting.
Det er verre enn noe annet i hele verden.
Så, brigadene var allerede i land
og ble beskutt fra alle retninger, så jeg hentet Congreve-rakettene.
Ironisk, med tanke på at kineserne var pionerer for dem.
Vi skjøt skarpskytterne ned fra bymurene og klatret oppover.
I det jeg klatret opp stigen tenkte jeg på Caesar som krysset Rubicon.
Når vi nådde toppen, ser jeg byen Chinkiang
ligge foran oss, dirre i morgenheten.
Soldatene i smugene nedenfor begynte å bruke luntelås på oss,
sånne musketter man alltid må tenne med kruttpapir.
Men i disse tørre forholdene, når vi skulle skyte en av dem,
falt de ned på dem
og de tok fyr som pinneved.
Snart var hele byen stiplet
med ensomme kolonner av brennende mennesker,
og hele utsikten luktet av andestek.
Så... skyndet vi oss ned til gatene for å assistere det 49.,
som vi hørte at var under angrep.
Vi traff en flokk kinesere bak en gatebarrikade.
Jeg hadde nettopp ladet en rakett og siktet da jeg ble truffet.
En enkel muskettball, på størrelse med et kirsebær.
Gikk rett gjennom armen og fortsatte innover,
lagde et tredje sår her, og deretter inn i brystet.
Samme skudd drepte Nelson ved Trafalgar.
Hadde det ikke brukt det meste av kraften i min arm,
ja, da hadde jeg nok endt opp som ham.
De fikk meg til slutt tilbake til Cornwallis,
hvor vår egen Dr. Stanley gravde ut kulen.
Kineserne signerte fredstraktaten fem uker senere.
Innen den tid var jeg på bena, og smilte for det offisielle portrettet.
Fortell om Birdshit Island, James.
Det er en lang historie.
Mr. Reid og jeg snakket om isen i dag.
Han forteller meg at vi har seilt forbi isflak
han ikke tror er en del av sommersmeltingen.
- Gammel is? - Han er ikke bekymret.
Vi nærmer oss visst et kryss med en større kanal
som kommer fra nord og drar med seg isflak.
Det betyr trolig slutten på isfritt farvann.
Den bør få et navn, så jeg tenkte Sir James Ross
kunne få den æren.
Hør, hør.
Godkjent, Francis?
Det blir han glad for.
Det skyldes den magnetiske energien her.
Jeg hørte at da Sir John kom så langt som han gjorde i '23,
vokste håret hans to tommer på en uke.
Er det derfor du ble med, Strong? For de ekstra to tommene?
Alt bra?
Young?
David?
David? David!
Snu ham! Han får ikke puste!
Hent en lege!
- Kom igjen! - Snu ham!
Jeg vil ikke være den første som sier ordet, Sir John,
men vi alle tenker det.
Ingen av de tre som døde på Beechey viste noe tegn til det.
Og er det tilfellet nå, vil vi være i Stillehavet
før vi rekker å begrave noen.
Din selvsikkerhet er selvsagt betryggende.
Og det er ikke du? Etter all fremgang?
Jeg vet ikke hvorfor. Vi har ikke funnet passasjen på et år.
Vi ror ikke langskip, tross alt.
På et sted som dette må teknologi fortsatt bøye seg for flaks, James.
Sir.
Vi har gitt gutten Dover's pudder og fått bukt med spasmene.
Han hviler nå. Men han har mørkt blod i avføringen.
Fordøyd blod. Blødninger i tykktarmen.
- Livlig beskrivelse. - Er det skjørbuk?
Jeg ser ingen tegn til det, men kan ikke utelukke det.
Skal jeg gjette, ville jeg sagt at pasienten har tuberkulose.
- Det angriper ikke alltid lungene. - Dr. Stanley bør undersøke ham.
Kanskje han kan finne ut noe mer.
- Jeg sender ham på en skipsbåt. - Det er ikke nødvendig.
- Vi kan ta ham med. - Young? I den tilstanden?
Ja. Pakk ham godt inn og klargjør båten vår.
Jeg ville nølt med å flytte på ham, sir.
Jeg vet ærlig talt ikke hvor mye gutten tåler akkurat nå.
Litt kald luft vil friske ham opp.
Han er død om en halvtime uansett.
Forsiktig nå.
Dytt forsiktig.
Åh, Francis, si "ja" til kokken angående kalvehodet,
"nei" til kapersen han tilberedte den med. Til fremtidige besøk.
God natt, Francis.
Ikke vær så bekymret.
Alt er i orden.
Det er klart. Senk den.
Ingenting er verre enn en mann som har mistet livsgleden.
Han har blitt utålelig. Også han er positivist, intet mindre.
Vi må bli bedre venner med ham, James.
Jeg kan ikke skjønne hvorfor han er her.
Han forakter alt som er godt, til og med en god dessert,
og han ser ned på oss i messa.
Et blikk fra ham og jeg må minne meg selv på at jeg ikke er ond.
Jeg lar deg ikke snakke nedsettende om han, James.
Han er min andre.
Hvis det skjer meg noe, blir du hans andre.
Verdsett mannen.
Noen ganger tror jeg du elsker mannskapet ditt mer enn Gud.
For alle sin skyld, la oss håpe du tar feil.
Alle klare!
Slipp baugen og...
Mann overbord! Styrbord side!
Alle menn på dekk!
Øyne på mannen i vannet!
Hvem markerer ham?
Der! Flytt deg.
Grip tauet!
Gi meg plass!
- Collins, nei! - La meg prøve!
Den sjømannen ville ikke latt deg risikere livet!
- Han heter Billy Orren! - Han er borte!
Det jeg ikke forstår er hvorfor du ikke sa noe
når du begynte å merke dette. Gap.
Jeg har hatt hodepine hele livet.
Jeg tenkte ikke noe over det.
Vi har drukket sitronsaft hver kveld.
Mannskapet har fått strengeste ordre om å si fra hvis de er syke.
Skulle tro at å begrave tre kamerater på Beechey
var tilstrekkelig motivasjon.
Sitronsaft kurerer ikke alt.
Jeg ville ikke skuffe Sir John.
Vel... han kan prise din hengivenhet når han begraver deg.
Vi kan verken spinne eller trekke tilbake propellen.
Mr. Reid mener at vi har truffet et isfjell som lå under overflaten.
- Er den blokkert? - Ja.
Mr. Gregory tror isen har satt seg fast i propellen, men...
...det vet vi ikke før morgengry.
Han sa det bare gjaldt å fjerne isen, så kan vi fortsette.
Bra.
Det var alt for nå, Graham, siden vi ikke ser ut til å synke.
Vekk meg hvis noe skulle forandre seg.
LOGG OMBORD H.M.S. TERROR
BEMERKNINGER EREBUS SKADET, EN MANN BORTE.
Algonquian, massakrert av Mohawk.
Var det forstyrrende?
Hvilken del, Francis? Villmennene, eller at de ble katolikker?
Jeg vil stille deg et spørsmål senere.
Det er ikke nødvendig med spørsmål, Francis.
Men du skal høre på meg.
Sir James Ross på Farthest South.
Hvis du tror den skildringen, har du gått ned seks kilo minst
siden vi kom tilbake.
Og vært hos tannlegen.
Mine damer og herrer, det er en ære å se blant publikum i kveld,
selveste Sir James Ross!
Opp med deg, gamle mann.
Bravo, herrer. Bravo.
Du burde reise deg.
Ikke gjør det du gjorde med Tom Hartnells bror med meg.
Det var for mannskapets beste.
Vi måtte vite om det var skjørbuk som drepte John Hartnell.
Jeg vil begraves som jeg er.
Ikke skjær meg opp.
Lover du?
Hvis Sir John beordrer det, må vi gjøre det.
Du kan være en advarsel på det som kommer.
Hold... Hold fast, David.
Hvis Sir John beordrer det...
Gjør jeg det.
Vet du at...
...noen ganger...
når folk er i ferd med å dø...
...har jeg hørt dem snakke om et lys...
...som en million soloppganger i ett...
...hvor deres kjære står og ønsker dem velkommen.
Vi vokste opp i Foundlings. Jeg kjente aldri min far.
Eller min mor.
Så...
Da blir det engler...
...som synger de vakreste sanger.
Kommer jeg til å fly? Opp til Gud?
Ja.
Først vil du se passasjen. Når du drar...
...rop tilbake til oss og fortell oss hvor det er.
Jeg ville være der...
...når vi fant det.
Ikke frykt, David. Jeg har vært tilstede når sjeler har gått videre.
Du vil kjenne fred.
Denne... Denne er glass.
Men ringen er forgylt.
Den er ikke verdt så mye, men søsteren min bør få den.
Dette er leit, men...
...men jeg får den ikke av.
Jeg spør kokken om matfett, eller så har jeg lakserolje.
Når du vet at jeg er borte...
...finn en måte.
Og ikke fortell Sir John at jeg var redd.
Du har mitt ord.
Det er ingenting å være redd for.
Han har holdt på sånn siden vinden stoppet.
Det er noe som plager ham.
Av med luene.
Hører dere det?
Gi meg glasset.
Ikke mist det. Det tilhører Løytnant Irving.
Hold kjeft.
Nei.
Nei!
- Nei! - David.
Nei!
- Nei! - David.
Vekk Mr. Blanky.
Gjør det nå.
Nei. Nei!
Nei!
Løp! Løp!
- Han ber oss løpe! - David, ro deg ned.
- Nei! - David.
Kom.
Beklager å måtte forstyrre deg.
- David Young er død. - Ingen overraskelse.
Dekk ham til og hvil deg, Mr. Goodsir.
Foreta en obduksjon når de andre går opp i morgen tidlig.
Er det nødvendig?
Sir John er besatt av skjørbuk.
- Han kommer til å spørre. - Noe...
...skjedde helt på slutten.
Han så noe som jeg ikke kunne se.
Han stirret som om det var i rommet.
Må jeg virkelig forklare hva en hallusinasjon er?
Han hadde ikke feber. Han var klar i øynene.
God natt, Mr. Goodsir.
Se på snøen på de isflakene.
Det er ikke sommersmelting. Det kommer nedover fra nord.
Det er driv-is.
Det er isbrudd, men...
Hvor kaldt var det i natt?
Temperaturen falt. Tjue.
Vet Erebus om dette?
Ingen flagg enda, men de tenkte nok på propellen når de våknet.
Hvis ikke Sir John innkaller til offisermøte innen ti, gjør jeg det.
Du er i ferd med å forbigå oss alle, sønn.
Du skal til et sted ingen av oss har vært før, ikke engang de innfødte.
Er det is i propellen og du får lirket den ut,
vel, da har du lykkes to ganger på én morgen.
Ja.
Observer signalene. Ett trekk betyr senk meg enda en meter.
To betyr at røret er knukket, trolig på ripa. Tre, dra meg opp.
Fyller drakten seg med vann, blir det vanskeligere å trekke meg opp,
da vil det også haste, så alle må være klare ved tauet.
- Vi bør ha en oppsynsmann her. - De er nede, Mr. Collins.
Du er en pilgrim på dypet.
Og husk, Gud finnes i alle riker.
Forsiktig!
Dra meg opp!
Stødig!
Du ville ikke kalt dette skrumplever.
Og gallen hans...
Jeg ser ikke skjørbuk.
- Jeg ser ingen verdens ting. - Åpne buken.
Propellen er bøyd.
Ett av propellbladene.
Jeg fikk lirket ut is bakfra.
- Tror hun spinner nå, sir. - Noe annet å rapportere?
- Nei, sir. - Utmerket arbeid, Mr. Collins!
Graham, si fra til ingeniørene, og signaliser Terror.
Be Captain Crozier ta med løytnantene sine.
Vi må konferere om isen vi har foran oss nå.
Jeg misunner deg, Mr. Collins.
Jeg har lenge ønsket å være der nede.
Hvordan var det?
Som en drøm, sir.
Nyheter om Erebus.
Hun kan fortsette fremover med damp,
men flaggskipets effektivitet er kompromittert.
I hvor stor grad?
Hun kan trekke i to knop, kanskje tre, med fulle kjeler.
Halv kraft, mer eller mindre.
I tillegg vet vi også at isen fremfor oss øker dramatisk,
både i tykkelse og mengde,
men vi bør snart ha King William Land i sikte.
Det er ikke mer enn 200 mil
før vi kan ta frem de vestlige kartene
og fylle inn denne siste brikken av puslespillet en gang for alle.
Hør, hør.
Situasjonen er mer akutt enn du kanskje forstår.
- Dramatisk åpning. - Vær så snill. Fortsett, Francis.
Det er ikke bare is vi har foran oss. Det er driv-is.
Og du foreslå at vi krysser den i september.
Selv med åpninger vil det ta uker å hakke seg gjennom den.
- Vi har kanskje ikke uker. - Uker på det meste.
Har du sett solhundene, Graham? Hvor mange har det vært nå?
Tre.
Det er allerede kaldere i år enn i fjor.
- Jeg har vært i Arktis, Francis. - Til fots.
Du sultet nesten ihjel. Og returnerte ikke med fulltallig mannskap.
- Jeg sier dette med respekt. - For Guds skyld, Francis.
En kaptein må være ærlig. Så hva foreslår du?
- Vente her til vinteren er over? - Nei.
Den eksakte fasongen av King William Land er ukjent.
Som vi oppdaget med Cornwallis Land,
kan det være som King William Island,
med muligheten til å seile rundt dens østkyst.
Det er enda lenger. Det kan hende vi ikke kommer oss ut i år.
Bare fordi Erebus er svekket.
Samler vi alt kullet vi har på det sterkeste skipet,
har vi nok til å gi alt og komme oss øst for King William Land,
muligens rundt, før vinteren.
Det er vår beste, og sannsynligvis eneste, sjanse.
Ja, vi bør gi alt.
Forlate Erebus? Er det det du sier?
Hvis det er en blindvei, kan vi overvintre i trygghet
unna driv-isen i en skjermet havn.
Vi følger våre egne spor tilbake til våren.
Lei av hverandre, helt sikkert, men i live.
En interessant spekulasjon.
Men vi skal selvsagt ikke forlate Erebus, eller Terror...
...skulle hun oppleve noen mindre uhell.
- Vi er nesten fremme, herrer. - Hør på meg, John.
Det spiller ingen rolle om vi er 200 eller 2,000 mil fra trygge farvann.
Kommer isbruddene nærmere og vi havner midt oppi dem,
kan vi aldri vite hvor strømmen flytter isen,
som vi da er en del av.
Vi kan bli tvunget på grunna på værsiden av King William
og knuses til atomer, hvis vi står oppreist innen den tid.
Som en betrodd venn en gang sa...
"Dette stedet ønsker oss døde."
Hvem er denne vennen? Skriver han også melodrama?
Sir John: meg selv, Mr. Blanky og Mr. Reid.
Kun fire ved dette bordet er arktiske veteraner.
Det blir ikke noe melodrama her.
Bare levende menn...
...eller døde menn.
Godt å se litt farge i kinnene dine igjen,
men vi er to uker fra å finne gralen.
Og det er min tro at Gud og vinter
vil ta oss til trygge farvann innen slutten av året.
Sandwich-øyene, eller enda lenger.
Tar du feil, er vi i ferd med å begå en handling av overmot
...vi kanskje ikke overlever.
Du vet hvordan menn blir når de er desperate.
Det vet vi begge.
Jeg fortsetter å kommandere fra Erebus,
men grunnet skadene hennes setter jeg Terror i førerposisjon.
Hun er ikke en bedre isbryter, men det sterkeste skipet akkurat nå.
Begrav gutten din, Young, så reiser vi avgårde, vestover,
rundt King William Land som planlagt.
- Begrave? - Ja. Av barmhjertighet.
Det var en lang natt.
For lenge siden i Westminster
Bodde det En rottefangers datter
Vi skulle bare ha lempet han overbord og blitt ferdig med det.
Sir John er en åndelig mann.
- Og en upraktisk en. - Forsiktig nå.
Er det forrædersk, sersjant?
Skulle satt flere spikere i lokket.
Trekk opp tauene og fyll den, Mr. Hickey.
Mr. Hornby sier du har flest straffeplikter. Sa ikke hvorfor.
For jamring, antageligvis.
Skal vi bare la den være sånn?
Med mindre du vil klatre nedi og fikse det, ja, det skal vi.
Hopp inn, Mr. Hickey.
Mr. Hickey.
Det er ikke viktig.
Sersjant Tozer sa at det ikke var viktig.
Det ville vært viktig for guttens far.
Hjelp en venn opp.
Og Jesus sa til Thomas:
"Fordi du har sett meg, tror du.
Salige er de som ikke ser...
men likevel tror."
Og akkurat som at David Young er ved portene...
...er vi også det.
Og dette er vårt øyeblikk til å skride gjennom dem,
til vår herlighet og til vår skjebne.
Jeg har satt kursen mot sør-sørvest.
Vi ser det nordamerikanske fastlandet innen fjorten dager.
Vi begynner nå våre siste og beste innsats for å nå henne,
når vi nå blir de største argonautene av vår tid.
Vi skal tjene våre kjæres jubel
og omfavnelser på vår hjemkomst.
- Fremover, menn! - Hurra!
Greit, gutter...
Ta vaierne!
Slipp seilet!
- Hardt mot styrbord! - Hardt mot styrbord skal bli, sir.
- Hardt mot styrbord. - Seil inn i den, menn.
La oss møte den med kraft.
Stødig. Klare nå.
Flere må hakke her!
Hvorfor er det bare én mann som hakker?
SEKS DAGER SENERE
Hør etter, menn! Unna!
Alle sammen, tilbake!
Vår Herre og Far vil se oss gjennom dette.
Hva enn morgendagen bringer.
Få opp isankrene. Vi er en del av den nå.
Fiks posisjonen vår med omhu, Mr. Reid.
Jeg vil vite nøyaktig hvor vi er i forhold til King William Land.
Når mannskapet har fått mat kan de trekke opp duken.
Mr. Gregory kan begynne å stenge av motoren for vinteren.
Dere skal være glade, herrer.
Oppfattet? Det blir hardt, men dette er en del av oppdraget:
et eventyr for Dronning og Land.
Et eventyr for livet.
Det skal dere si til mannskapet.